РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2023Справа № 910/3230/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ"

про стягнення 635 443,12 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (далі - позивач, ТОВ "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" (далі - відповідач, ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ") про стягнення 635 443,12 грн на підставі Договору транспортно-експедиційного обслуговування № 10.12-01/10 від 10.12.2010, з яких: 500 397,06 грн основного боргу, 104 877,74 грн пені, 23 875,66 грн інфляційних втрат, 6 292,66 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач на підставі за Договору транспортного експедирування № 10.12-01/10 від 10.12.2010 надав відповідачу послуги, пов`язані з перевезенням вантажу відповідно до Актів надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, авіанакладних та міжнародної автомобільної накладної (CMR), копії яких містяться в позовній заяві, які відповідач не оплатив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 позовну заяву "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

14.03.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами та поясненнями на усунення недоліків позовної заяви. Супровідний лист направлено до суду засобами поштового зв`язку 10.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 позовну заяву ТОВ "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3230/23, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/3230/23.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 про відкриття провадження у справі № 910/3230/23.

Враховуючи наведене, представники позивача та відповідача вважаються належним чином повідомленими, а вказана ухвала врученою сторонам в порядку ст. 120, 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази та пояснення на усунення недоліків позовної заяви.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

10.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (експедитор, позивач) був укладений Договір № 10.12-01/10 транспортного експедирування (далі - Договір або Договір № 10.12-01/10 від 10.12.2010).

Додатковою угодою №1 від 03.12.2012 Сторони погодились внести такі зміни до Договору - п. 8.4. Договору викласти у такій редакції: « 8.4. Термін дії Договору - до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із Сторін за 30 днів до його закінчення письмово (замовним листом з повідомленням про вручення) не сповістить іншу про його розірвання. Будь-яка із Сторін може розірвати цей Договір, письмово повідомивши про це іншу Сторону не менше ніж за 30 днів до дати розірвання. До розірвання Договору Сторони зобов`язані здійснити всі взаєморозрахунки за цим Договором щодо виконаних зобов`язань».

Відповідно до п.1.1 Договору, договір регулює відносини Сторін під час виконання Експедитором доручень Замовника щодо організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажів Замовника за межами митного кордону України, до меж митного кордону України та в межах митного кордону України. Під час виконання обов`язків за цим Договором Експедитор має право діяти як від свого імені, так і від імені Замовника.

Згідно з п. 2.1.1 Договору експедитор зобов`язується укласти за Замовника договір транспортного перевезення вантажів із вантажоперевізниками. При необхідності від імені та за рахунок Замовника сплатити митні платежі, інші обов`язкові платежі та страхування вантажу.

Експедитор зобов`язується здійснити організацію транспортно-експедиторського обслуговування вантажів Замовника відповідно до отриманих від нього інструкцій, інформації про вантаж та відвантажувальні реквізити відповідно до чинних правил перевезення вантажів (п. 2.1.2 Договору).

Згідно з п. 2.2.7 Договору замовник зобов`язується не пізніше 2-х робочих днів з моменту отримання акту виконаних послуг підписати його або надати Експедитору письмово мотивовану відмову від підписання акту. Якщо протягом зазначеного терміну Замовник не висуне Експедитору претензії (у письмовому вигляді) до виконаних послуг, послуги вважаються належним чином виконаними Експедитором та прийнятими Замовником. Датою отримання акту виконаних послуг є дата отримання Замовником такого акту факсом або рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення.

Після підписання акту виконаних послуг згідно з умовами Договору сплатити Експедитору вартість його транспортно-експедиторських та експедиційних послуг, визначених актом, а також відшкодувати вартість фактичних витрат, які були понесені Експедитором у зв`язку з виконанням доручень Замовника (п. 2.2.8 Договору).

Відповідно до п. 3.1. фактом виконання доручення Експедитором згідно з п. 1 Договору є акт виконаних послуг з організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажу Замовника. Датою виконання доручення Експедитором є дата оформлення акту.

Розрахунки з виконання Договору здійснюються шляхом переказу грошових коштів Замовником на р/рахунок Експедитора відповідно до умов Договору, актів виконаних послуг згідно з узгодженими тарифами, зазначеними у Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що замовник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акту виконаних послуг, згідно з п. 1. Договору, відшкодувати Експедитору фактичні витрати, які були понесені ним у зв`язку з виконанням доручення та сплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг згідно з актом. У разі порушення Замовником термінів оплати, Експедитор має право нарахувати пеню з розрахунку 0,5% на день від неоплаченої суми до моменту оплати на р/рахунок, але яка не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п. 3.5. Договору розрахунки здійснюються у національній валюті Українн - гривнях.

Позивачем для виконання доручень відповідача було надано транспортно-експедиційні послуги через субпідрядника, залученого в межах чинного законодавства за договором №VIE2020 від 02.01.2020, укладеного між Компанією DHL Global Forwarding (Austria) GmbH та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)", що підтверджується товарно-транспортними документами, а саме: авіанакладною (HAWB) № S901733 від 11.11.2021, авіанакладною (HAWB) № U176738 від 13.12.2021, авіанаклалною (HAWB) № U244581 від 21.12.2021, авіанаклалною (HAWB) № U232730 від 20.12.2021, авіанакладною (HAWB) № U232847 від 20.12.2021, міжнародною автомобільною накладною (CMR) № 107120 від 12.01.2022, авіанакладною (HAWB) № U386825 від 13.01.2022, авіанаклалною (HAWB) № U117383 від 06.12.2021, авіанакладною (HAWB) № U498643 від 27.01.2022, авіанакладною (HAWB) № U587014 від 09.02.2022, авіанакладною (HAWB) № U606186 від 11.02.2022, авіанакладною (HAWB) № U623499 від 15.02.2022, авіанакладною (HAWB) № U642134 від 16.02.2022, авіанакладною (HAWB) № U663588 від 18.02.2022, авіанакладною (HAWB) № 7VP2805 від 07.02.2022, авіанакладною (HAWB) № 7VP2766 від 27.01.2022.

За результатами наданих послуг позивачем було складено акти надання послуг та сформовано рахунки для відповідача, перелік яких зазначено в позовній заяві. Матеріали справи містять копії даних актів надання послуг (рахунків-фактур).

Судом встановлено, що позивачем 17.08.2022 було направлено вищезазначені акти та рахунки-фактури відповідачу рекомендованим листом з повідомленням. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №698 відповідачем 31.08.2022 зазначені акти та рахунки-фактури були отримані.

Однак відповідач не підписав їх та не пред`явив жодних претензій (у письмовому вигляді) щодо наданих послуг. Відповідно до п.2.2.7. Договору це свідчить про те, що послуги вважаються наданими експедитором належним чином та прийнятими замовником.

Станом на 17.09.2022 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 500 397,06 грн.

19.10.2022 листом відповідач зобов`язався погасити свій бог протягом шести місяців після закінчення війни і відновлення діяльності цивільної авіації в Україні.

31.10.2022 на адресу відповідача позивачем було направлено лист-вимогу №l-27.10/22 від 27.10.2022 з пропозицією до відповідача до 31.12.2022 сплатити часткову суму боргу у розмірі 400 317,65 грн, що становить 80% заборгованості, а суму в розмірі 100 079,41 грн, що становить 20% від суми боргу погасити впродовж двох місяців після закінчення терміну дії воєнного стану. Разом з тим, позивач просив до 15.11.2022 в письмовому вигляді надати відповідь на пропозицію разом з графіком погашення боргу.

10.11.2022 від відповідача надійшов лист №22/11-1058 про неможливість погашення більшої частини боргу до кінця 2022 року. Разом з тим, відповідач повідомив про відновлення найближчим часом експлуатації повітряних суден за кордоном та запропонував позивачеві розглянути пропозицію про погашення боргу протягом шести місяців від початку польотів авіакомпанією відповідача.

24.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом №2-24.11/22 про можливість погодження відстрочення заборгованості за умови, що відповідач надасть позивачу конкретний письмовий графік погашення заборгованості, який передбачатиме часткове погашення боргу до 31.12.2022 року.

Відповідач відповіді на лист №2-24.11/22 від 24.11.2022 не надав, заборгованість у розмірі 500 397,06 грн не сплатив.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, факт укладення з позивачем у межах Договору вказаних авіанакладних та міжнародної автомобільної накладної і виконання позивачем по ним наданих послуг належним чином та у повному обсязі не заперечив, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем сплати заборгованості.

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за Договором № 10.12-01/10 від 10.12.2010 транспортно-експедиційного обслуговування, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 500 397,06 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань з оплати за надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування за Договором 10.12-01/10 від 10.12.2010, позивач звернувся з даним позовом до суду. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 292,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 875,66 грн та пеню у розмірі 104 877,74 грн.

Позивачем на підтвердження наявності між сторонами договірних відносин з перевезення вантажу надано суду Договір № 10.12-01/10 від 10.12.2010 транспортно-експедиційного обслуговування, вищезгадані авіанакладні та міжнародна автомобільна накладна, акти надання послуг (рахунки-фактури).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно абз. 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно абз. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

10.12.2010 між відповідачем та позивачем був укладений Договір № 10.12-01/10 транспортного експедирування № 10.12-01/10 від 10.12.2010.

На виконання Договору, позивачем було надано транспортно-експедиційні послуги відповідачу, що підтверджується авіанакладними та міжнародної автомобільною накладною на загальну суму 500 397,06 грн. В подальшому, 17.08.2022 позивачем направлено відповідачу акти надання послуг, за якими підтверджено вартість наданих послуг та відсутність претензій щодо об`єму, якості та строків надання послуг.

Як встановлено судом, станом на час подання позову до суду відповідачем не було сплачено вартість експедиційних послуг в розмірі 500 397,06 грн.

Отже, станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає - 500 397,06 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заборгованість відповідача в сумі 500 397,06 грн, яка не була погашена на час подання позову, та залишається непогашеною на даний час, позивачем належним чином доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості у розмірі 500 397,06 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" суми заборгованості у розмірі 500 397,06 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 292,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 875,66 грн та пеню у розмірі 104 877,74 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 104 877,74 грн пені за період з 17.09.2022 по 16.02.2023.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що замовник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акту виконаних послуг, згідно з п. 1. Договору, відшкодувати Експедитору фактичні витрати, які були понесені ним у зв`язку з виконанням доручення та сплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг згідно з актом. У разі порушення Замовником термінів оплати, Експедитор має право нарахувати пеню з розрахунку 0,5% на день від неоплаченої суми до моменту оплати на р/рахунок, але яка не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані послуги, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 3.3 Договору, позивачем нараховано за період з 17.09.2022 по 16.02.2023 та заявлено до стягнення пеню в сумі 104 877,74 грн.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", перевірку заявленої до стягнення суми пені за період з 17.09.2022 по 16.02.2023 у розмірі 104 877,74 грн, дійшов висновку про повне задоволення вимог позивача в цій частині у розмірі 104 877,74 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 292,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 875,66 грн.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних за період з 17.09.2022 о 16.02.2023, судом встановлено, що 3% річних за вказаний період складають 6 292,66 грн.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат за період з жовтня 2022 по лютий 2023, судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають 27 546,58 грн.

Разом з тим, частиною першою статті 14 ГПК України передбачено, зокрема, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, згідно з частиною другою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відтак, оскільки суд не може виходити за межі вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то судом визнаються обгрунтованими та підлягають стягненню з відповідача 6 292,66 грн 3% річних та 23 875,66 грн інфляційних втрат, у межах заявлених позовних вимог.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають повному задоволенню у розмірі 500 397,06 грн основного боргу, 104 877,74 грн пені, 6 292,66 грн 3% річних та 23 875,66 грн інфляційних втрат.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 9 531,65 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 9 531,65 грн покладається на відповідача.

Керуючись стст 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" (Україна, 04070, місто Київ, вул.Волоська, будинок 50/38, офіс 134; ідентифікаційний код 32657656) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (Україна, 03151, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛИНСЬКА, будинок 34; ідентифікаційний код 22945557) 500 397,06 грн (п`ятсот тисяч триста дев`яносто сім гривень 06 коп.) основного боргу, 104 877,74 грн (сто чотири тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 74 коп.) пені, 6 292,66 грн (шість тисяч двісті дев`яносто дві гривні 66 коп.) 3% річних, 23 875,66 грн (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень 66 коп.) інфляційних втрат та 9 531,65 грн (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять одна гривня 65 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 12.06.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА