РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2023Справа № 910/16784/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні Системи Навчання» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 30, офіс 201)

до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 60)

про стягнення 732 400,75 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Стретович І.С.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 14.06.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні Системи Навчання» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення 732 400,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № К-78 про публічні закупівлі від 20.08.2020, а саме, в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг, що підтверджується актом приймання-передачі № 1 від 04.09.2020 та актом № 2 від 14.09.2020, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 672 400,00 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 892,10 грн, інфляційні втрати у розмірі 30 585,01 грн та пеню у розмірі 23 523,64 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.10.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/16784/21 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 17.11.2021.

16.11.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача та відкласти підготовче засідання на 08.12.2021.

19.11.2021 до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Київського національного університету імені Тараса Шевченка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні Системи Навчання", у якій Університет просить суд:

- визнати недійсним договір № ПР394 від 07.05.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання";

- визнати недійсним договір № ПР397 від 08.05.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання";

- визнати недійсним договір про публічні закупівлі № К78 від 20.08.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання".

У поданій зустрічній позовній заяві Київський національний університет імені Тараса Шевченка також просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк для подання зустрічного позову у справі № 910/16784/21.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.11.2021 суд відмовив у задоволенні заяви Київського національного університету імені Тараса Шевченка про поновлення строку для пред`явлення зустрічного позову у справі № 910/16784/21 та повернув зустрічну позовну заяву і додані до неї документи Київському національному університету імені Тараса Шевченка.

08.12.2021 на електронну адресу суду від Київського національного університету імені Тараса Шевченка надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив визнати поважними причини пропуску строку для подання відзиву та поновити його.

У судовому засіданні 08.12.2021 представник відповідача просив поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2021 відзив Київського національного університету імені Тараса Шевченка повернуто без розгляду.

У судовому засіданні 18.12.2021 суд на місці ухвалив витребувати у позивача та відповідача оригінал договору та акти виконаних робіт та відкласти підготовче засідання на 19.01.2022.

16.12.2021 на електронну адресу суду надійшла заява Київського національного університету імені Тараса Шевченка про повернення судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 6 810,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 суд повернув Київському національному університету імені Тараса Шевченка з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6810 грн 00 коп., що був перерахований відповідно до платіжного доручення №12110 від 10.11.2021.

17.01.2022 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача.

19.01.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі судову комп`ютерно-технічну експертизу.

Аналогічне клопотання про призначення судової експертизи було подано представником відповідача в судовому засіданні 19.01.2022.

У судовому засіданні 19.01.2022 судом проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.02.2022.

31.01.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь на письмові пояснення відповідача від 14.01.2022.

07.02.2022 до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи копію витягу з Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Університету за період з 01.04.2018 по 31.08.2021 Державної аудиторської служби України від 28.12.2021.

У судовому засіданні 09.02.2022 суд на місці ухвалив долучити подані сторонами клопотання до матеріалів справи, відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи, закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті на 02.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Судове засідання 02.03.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві.

За таких обставин, ухвалою суду від 03.05.2022 призначено наступне судове засідання у справі № 910/16784/21 на 08.06.2022.

06.06.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 суд відклав розгляд справи на 22.06.2022.

20.07.2022 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

26.07.2022 до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №910/19668/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 клопотання Київського національного університету імені Тараса Шевченка про зупинення провадження у справі було задоволено, зупинено провадження у справі №910/16784/21 до набрання законної сили судового рішення у справі №910/19668/21 за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні Системи Навчання" про визнання договорів недійсними.

03.05.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі із копією Постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі № 910/19668/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 поновлено провадження у справі №910/16784/21, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.05.23.

20.05.2023 відповідачем через електронну адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю направити уповноваженого представника.

У судовому засіданні 31.05.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи на 14.06.2023.

14.06.2023 відповідачем через електронну адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направити уповноваженого представника, через зайнятість в інших судових засіданнях.

14.06.2023 через систему «Електроний суд» позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копію постанови про закриття кримінального провадження Головного слідчого управління Національної поліції України від 31.05.2023 № 0000326. Вказаний доказ, як зазначив позивач, наявний у відповідача.

У судовому засіданні 14.06.2023 судом заслухано думку представника позивача та відмовлено у клопотанні відповідача про відкладення, враховуючи приписами п.2 ч. 3 ст. 202 ГПК України. Також суд на місці ухвали задовольнити клопотання представника позивача та долучити до матеріалів справи копію постанови про закриття кримінального провадження Головного слідчого управління Національної поліції України від 31.05.2023 № 0000326.

У судовому засіданні 14.06.2023 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

20 серпня 2020 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (надалі - замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання" (надалі - виконавець/позивач) було укладено Договір № К78 про публічні закупівлі (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2020 році надати замовнику послуги ДК 021:2015 CPV 72260000 - послуги, пов`язані з програмним забезпеченням (послуги щодо поставки та розширення функціоналу комп`ютерної програми з інформаційно-технологічного забезпечення процесі, які використовуються для організації, упорядкування та соціалізації навчального процесу і контролю за навчанням у рамках проекту "Цифровий університет. Університет у смартфоні"), зазначені у технічному завданні, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Вказаний договір укладений за результатами проведеної процедури закупівлі № UA-2020-07-15-008018-с.

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам технічного завдання.

Ціна договору становить 1 178 000,00 грн (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору розрахунок здійснюється замовником протягом 10-ти банківських днів після надання послуг.

У п. 4.1 договору сторонами передбачено, що строк надання послуг: протягом 15 календарних днів з дати підписання договору, але в будь-якому випадку до 05.09.2020 (в редакції Додаткової угоди №1 від 27.08.2020).

Відповідно до п. 5.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному сплачувати за надані послуги.

Згідно з умовами п. 6.1 договору, за невиконання або неналежне виконання сторонами договору обов`язків, винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.09.2020 року між сторонами була підписана Додаткова угода №2, відповідно до п.1 якої, у зв`язку з необхідністю покращення якостей предмета закупівлі, за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, керуючись ст. ст. 651, 654 Цивільного кодексу України, пунктом 3 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», розділом 10 Договору №К 78 від 20.08.2020 року та для належного виконання взятих на себе зобов`язань Сторони дійшли згоди внести зміни до додатку №2 Договору та викласти його в новій.

Цієї додатковою угодою визначене Технічне завдання до Договору №К 78 від 20.08.2020.

За доводами позивача, виконавцем належним чином виконано зобов`язання за договром №К 78 від 20.08.2020 та додаткових угод, та надано відповідачу послуги на загальну суму 1 178 000,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі № 1 від 04.09.2020 на суму 510 000,00 грн та № 2 від 14.09.2020 на суму 668 000,00 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Також позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що замовником (відповідачем) особисто сформовано Звіт про виконання договору про закупівлю UA-2020-07-15-008018-с, дата формування звіту: 29 січня 2021. Згідно цього звіту, сума оплати за договором про закупівлю: 505 600,00 грн.

Позивач у позовній заяві, також звертає увагу на ту обставину, що відповідач активно використовує результати послуг позивача - проект «Цифровий університет. Університет у смартфоні». Зокрема, у звіті ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Губерського Л. В. зазначено: «Одним зі стратегічних пріоритетів розвитку Університету є розпочатий 2020 році Центром інноваційного розвитку проект «Цифровий Університет», який передбачає створення єдиного середовища цифрових сервісів, що адаптовані до цілей і процесів Університету. Це розробка та запровадження цифрових освітніх технологій, які відповідають сучасним вимогам освітньої галузі; запровадження освітніх інновацій, технологій обробки електронних даних в систему управління Університетом; розвиток цифрових компетенцій учасників освітнього процесу.»

…« 3.9. РОЗРОБКА ПРОЕКТУ "ЦИФРОВИЙ УНІВЕРСИТЕТ» - стор. 172 Звіту;

«У грудні 2020 року Університет включено в національний експеримент з дистанційного вступу іноземних абітурієнтів до ЗВО України. Впровадження Платформи для вступу іноземних студентів забезпечує комплексну інтеграцію Університету у світову інформаційну систему.» - стор. 176 Звіту.

За доводами позивача, відповідачем не заявлено жодних зауважень щодо послуг (їх обсягу, кількості та вартості), наданих позивачем відповідно до актів №1, 2 однак, своє зобов`язання щодо вчасності та повноти оплати за надані послуги не виконано, у зв`язку з чим утворився борг у сумі 672 400,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлялася претензія за №0106/2021 від 21.07.2021, яка була залишена без відповіді з боку відповідача, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами Договір є змішаним договором підряду з елементами договору про надання послуг.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 1 178 000,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі № 1 від 04.09.2020 на суму 510 000,00 грн та № 2 від 14.09.2020 на суму 668 000,00 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. п. 3.4. договору, виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг станом на момент розгляду спору настав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 672 400,00 є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені на загальну суму 23 523,64 грн.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, з огляду на таке.

Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Позивач зазначав про те, що нарахував відповідачеві пеню за період з 21.09.2020 по 11.10.2021 виходячи з обсягу простроченого зобов`язання та розміру облікової ставки Національного банку України у відповідний день прострочення в межах періоду нарахування, вважаючи, що частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання визначений саме в такому розмірі і застосування штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що у п. 6.1 договору сторони погодили, що за невиконання або не належне виконання сторонами своїх обов`язків, винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Між тим, частина шоста статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Таким чином, умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 Господарського кодексу України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

Отже відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду №904/4156/18 від 10.12.2019.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 892,10 грн та втрати від інфляції у розмірі 30 585,01 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за надані послуги за договором здійснено не у повному обсязі та не у строки, визначені умовами договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу, яка є предметом спору у даній справі.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно у розрахунках вказано суму боргу, на яку нараховано фінансові санкції, а відтак за розрахунком суду розмір інфляційних втрат та 3% річних становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягають суми у заявлених позивачем розмірах.

Наведені заперечення відповідача не беруться до уваги судом, як такі що спростовуються доказами наявними у матеріалах справи, про що зазначено вище, а також рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21 за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання" про визнання договорів недійсними.

Так, у вказаному рішенні судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що « 20.08.2020 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання" (виконавець) укладено Договір №К78 про публічні закупівлі, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2020 році надати замовнику послуги ДК 021:2015 CPV 72260000 - послуги, пов`язані з програмним забезпеченням (послуги щодо поставки та розширення функціоналу комп`ютерної програми з інформаційно-технологічного забезпечення процесі, які використовуються для організації, упорядкування та соціалізації навчального процесу і контролю за навчанням у рамках проекту "Цифровий університет. Університет у смартфоні"), зазначені у технічному завданні, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 2.1 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам технічного завдання.

Згідно з п. 3.1 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 ціна договору становить 1178000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 розрахунок здійснюється замовником протягом 10-ти банківських днів після надання послуг.

Строк надання послуг: протягом 15 календарних днів з дати підписання договору, але в будь-якому випадку до 05.09.2020 (в редакції Додаткової угоди №1 від 27.08.2020).

Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що на виконання умов Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 між сторонами було складено Акт приймання-передачі на суму 510000,00 грн та Акт приймання-передачі на суму 668000,00 грн.

Вказані обставини не заперечувались позивачем під час розгляду справи.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію Висновку експерта за результатами проведення дослідження, пов`язаного з комп`ютерними програмами і компіляціями даних, №38607/21-53 від 16.12.2021, складеного КНДІСЕ, в якому зазначено, що програмний комплекс, виконаний відповідачем відповідно до умов Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020, є працездатним, повністю відповідає технічному завданню та є об`єктом інтелектуальної власності…

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання недійсними Договору №ПР394 від 07.05.2020, Договору №ПР397 від 08.05.2020 та Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020».

Вказане рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування доводів позивача щодо виконання робіт (надання послуг) за договором № К-78 про публічні закупівлі від 20.08.2020.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи надано суду належні, допустимих та більш вірогідні докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні Системи Навчання».

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст.ст. 129, 236-239, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського національного університету імені Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 60; ідентифікаційний код 02070944) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні Системи Навчання» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 30, офіс 201; ідентифікаційний код 42216158) заборгованість у розмірі 672 400 грн 00 коп.; інфляційні втрати у розмірі 30 582 грн 01 коп.; 3% річних у розмірі 5 892 грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 633 грн 16 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.06.2023.

Суддя Л.Г. Пукшин