ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" червня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/856/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

та за участю:

розпорядника майна - Різник О.Ю.(в режимі вкз, свідоцтво №1939 від 08.01.2020),

пр-к боржника - Богомазов П.С. (ордер серії АА №1285469 від 16.03.23)

пр-к АТ "Укрексімбанк" - Головіна О.І. (свідоцтво серії КС №10470/10 від 07.02.22, дов. № ДП 24701/22-0216 від 27.06.22),

пр-к ТОВ "ОКІТ" - Науменко О.Г. (в режимі вкз, ордер серії АІ №1204568 від 14.02.23),

пр-к ГУ ДПС у м.Києві - Мартиненко Д.Ю. (в режимі вкз, виписка з ЄДР),

розглянувши заяву ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технлогій" з грошовими вимогами до боржника по справі

за заявою Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"
про визнання банкрутом Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Ухвалою суду від 28.03.2023 в підготовчому засіданні, господарський суд відкрив провадження у справі про банкрутство Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, здійснив оприлюднення оголошення про відкриття справи про банкрутство на веб-сайті Судової влади України (ВГСУ), призначив розпорядником майна арбітражного керуючого Різник О.Ю., зобов`язав розпорядника майна надати суду відомості про результат розгляду вимог кредиторів, встановив строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника та призначив дату проведення попереднього засідання суду.

Оголошення про відкриття справи про банкрутство БП "Солідарність" у формі ТОВ було опубліковано 29.03.2023 за № 70292.

03.05.2023 (вх.№ 11024) до господарського суду з заявою з грошовими вимогам до боржника звернувся кредитор ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", м. Київ на загальну суму 15000 грн, що виникла на підставі договору про надання консультаційної послуги від 01.07.2022.

05.05.2023 (вх.11242) кредитор ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" звернулася до суду з заявою до боржника про визнання додаткових вимог у розмірі 34 842 000,00 грн з пропуском 30 деного терміну з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкритття провадженняу справі про банкрутство підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, що виникла на підставі договору найма майнових прав (нова редакція), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за №2162.

Розпорядником майна у письмовому повідомленні про розгляд вимог кредитора ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", м. Київ на загальну суму 15000 грн не визнано, посилаючить на недоведеність факту надання кредитором боржнику консультативної послуги, відсутність будь-яких первинних документів, які підтверджують надання такої послуги, доказів понесення кредитором витрат щодо виконання вказаної роботи та вихідної інформації про будівлю.

15.05.2023 на адресу суду надішли письмові заперечення на вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" від кредитора АК "Державний експортно -імпортнй банк України" відповідно до приписів ч.6 ст.45 Кодексу україни з процедур банкрутства, в яких кредитор вважає вимоги вказаного кредитора необгрунтованими, та такіми, що не підтверджені відповідними доказами.

Представник боржника визнає вимоги кредитора ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" на загальну суму 15000 грн та вважає їх обгрунтованими та повністю підтвердженими поданими кредитором суду документами.

Присутній в судовому засіданні представник кредитора в режимі відеоконференції, не погоджується с результатом розгляду вимог розпорядником майна, просить заяву з грошовими вимогами до боржника визнати в повному обсязі та включити заявлені вимоги до реєстру вимог кредиторів.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників кредитора, боржника та розпорядника майна, надані суду документи, суд встановив наступне.

Щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч.1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ч. 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч.6 ст. 45 КУзПБ).

Крім того, суд у цій справі враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо підвищеного стандарту доказування кредиторських вимог у справах про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суд розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредитора здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредитора у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч.1 статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Суд зазначає, що у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, яка полягає серед іншого, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають в подальшому на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог всіх кредиторів.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено само на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. В зв`язку з чим надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Отже, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство у попередньому засіданні.

В зв`язку з вищенаведеним, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги кредитора повинні бути підтверджені первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19). Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019).

ВИСНОВОК СУДУ.

03.05.2023 (вх.№ 11024) до господарського суду з заявою з грошовими вимогам до боржника звернувся кредитор ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", м. Київ на загальну суму 15000 грн, що виникла на підставі договору про надання консультаційної послуги від 01.07.2022р. Відповідно до п.1 цього договору кредитором зобов`язався перед боржником здійснювати роботу з підбору аналогів для оцінки будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, буд. 24/10 (літера А), загальною площею 7317 кв.м та підготувати вихідну інформацію про будівлю для подальшої оцінки. Згідно п.3 договору сторони визначили плату за надання консультативної послуги у розмірі 15000 грн, 29.07.2022 між сторонами був підписаний акт прийому-передачи виконаних робіт відповідно до договору про надання консультативних послуг від 01.07.2022.

Оцінюючи доводи кредитора та боржника, розглянувши заперечення разпорядника майна та кредитора банку на вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" суд вважає за необхідне відзначити таке.

У відповідності до положень статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні правовідносини між кредитором ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" та боржником БП "Солідарність" у формі ТОВ є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін регулюються, зокрема, положеннями глави 63 ЦК України.

Згідно частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 2 цієї статті цієї статті також зазначено, що її положення застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, а по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця немає матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги.

В звязку з чим, за договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. (Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 зі справи №761/16124/15-ц.)

Як вбачається з матеріалів заяви кредитора, ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" забов`язалася перед боржником здійснювати роботу з підбору аналогів для оцінки будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, буд. 24/10 (літера А), загальною площею 7317 кв.м та підготувати вихідну інформацію про будівлю для подальшої оцінки. (п.1. договору про надання консультатівних послуг від 01.07.2022). Сторони погодили суму плати за надання консультаційних послуг у розмірі 150000 грн. Судом встановлено, що 29.07.2022 р. сторонами на підтвердження факту надання консультаційних послуг, був підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт відповідно до договору про надання консультаційних послуг (п.4 договору про надання консультаційних послуг від 01.07.2022). Разом з тим, враховуючи принципи підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство, суд вважає, що акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.07.2022 до договору про надання консультаційних послуг є технічним (фіксуючим) документом, який лише відображає стан заборгованості боржника, оскільки сам по собі акт не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій з надання послуг за договором консультаційних послуг кредитором, оскільки не є первинним обліковим документом.

Разом з тим, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" до боржника на загальну суму 15000 грн повинні підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, або, як зазначено сторонами в акті прийому-передачі, файлом з актуальною вихідною інформацією про будівлю, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 23.09.2021 № 910/866/20, від 21.10.2021 у справі № 913/479/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

Суд зазначає, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів кореспондується із пунктом 2.4 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) за яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, системний аналіз приписів статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та положень пунктів 2.1, 2.4 пункту 2 Положення № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

Проте, кредитором не було надано таких доказів (первинних документів), які підтверджують розмір заборгованісті боржника перед кредитором ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", що мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та визнання грошових вимог цього кредитора відповідно до договору про надання консультативної послуги від 01.07.2022р.

В зв`язку з вищенаведеним вимоги кредитора на суму 15000 грн не підлягають судом задоволенню.

Крім того, 05.05.2023 (вх.11242) кредитор ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" звернулася до суду з заявою до боржника про визнання додаткових вимог у розмірі 34 842 000 грн з пропуском 30 деного терміну з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкритття провадженняу справі про банкрутство багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Розпорядником майна у письмовому повідомленні про розгляд додаткових вимог кредитора вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", м. Київ на загальну суму 34 842 000,00 грн не визнано, посилаючить на недоведеність кредитором за поданими документами існування заявленої суми заборгованості, недаведенність факту здійснення поліпшень нерухомого майна.

15.05.2023 (вх. № 12081) на адресу суду надішли письмові заперечення на вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" від кредитора АК "Державний експортно -імпортнй банк України" відповідно до приписів ч.6 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, в яких кредитор вважає вимоги вказаного кредитора необгрунтованими, не надано доказів виконання кредитором ремонтних та гідроізоляційних робіт на суму 34 842 000,00 грн.

Представник боржника, що присутній у содовому засіданні, визнає вимоги кредитора ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" на загальну суму 34842000,00 грн та вважає їх обгрунтованими та повністю підтвердженими поданими кредитором суду документами.

Розглянувші заяву кредитора, вислухавши пояснення кредитора та боржника, розглянувши заперечення разпорядника майна та кредитора банку на вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" суд вважає, що вказані вище вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

07.10.2015 між кредитором ТОВ "ОКІТ" (учасник) та боржником БП "Солідарність" у формі ТОВ (набувач) укладено договір найма майнових прав (нова редакція), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за №2162, згідно з п. 1.1 якого наймодавець (БП "Солідарність" у формі ТОВ) передає наймачу (ТОВ "ОКІТ") свої право володіння, користування та право розпорядження (далі - майнові права) - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Малиновского Маршала, 24/10 (літера А), загальною площею 7317 кв.м. (далі - об`єкт нерухомого майна). Майнові права передаються строком на п`ять років з дня укладання цього договору. При цьому сам об`єкт нерухомого майна за цим договором у найм або у власність не передається, акт прийому-передачі об`єкта нерухомого майна не складається.

За змістом пункту 2.1. договору наймодавець передає свої майнові права з метою забезпечення збереження предмета іпотеки - об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 2.14 договору передбачено, що наймодавець, укладаючи цей договір, надає дозвіл (згоду) наймачеві здійснювати поліпшення стану об`єкта нерухомого майна. Проведені наймачем поліпшення підлягають відшкодуванню Наймодавцем у повному обсязі у строк 30 календарних днів з моменту припинення дії договору. Обсяги відшкодування витрат за проведені ним поліпшення визначаються документами, що підтверджують їх здійснення.

Відповідно до п. 3.1. договору сторонами погоджено, що строк договору найма складає п`ять років з моменту підписання сторонами цього договору.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що майнові права не є предметом іпотеки, не обтяжені, не перебувають під забороною і наймодавець розпоряджається ним на власний розсуд.

Отже, з метою збереження (зберігання) предмета іпотеки сторони уклали відплатний договір найма майна (речі), передбачений статтями 759-786 ЦК України.

04.08.2021 між кредитором ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" та БП "Солідарність" у формі ТОВ підписано акт звірки вартості здійснених поліпшень предмета найму, відповідно до якого цей зведений акт складено на виконання умов договору найма майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015, укладеного між ТОВ "ОКІТ" та БП "Солідарність" у формі ТОВ.

Згідно з вищезазначеним актом на виконання п. 2.14 договору найма майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 сторони підтверджують, що зі сторони ТОВ "ОКІТ" здійснено поліпшення стану будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малиновського Маршала, 24/10 (літера А), а саме: ремонтні роботи 4-го поверху площею 820 кв.м на суму 11480000,00 грн (14000,00 грн за 1 кв.м.), ремонтні роботи 3-го поверху площею 820 кв.м на суму 11480000,00 грн (14000,00 грн за 1 кв.м), ремонтні роботи частини підвального приміщення площею 820 кв.м на суму 11480000,00 грн (14000,00 грн за 1 кв.м), ремонтні роботи із заміни частини покрівлі 2-го поверху (тераса) площею 300 кв.м на суму 80400,00 грн (268 грн за 1 кв.м), гідроізоляційні роботи купола площею 1200 погонних метрів на суму 321600,00 грн (268,00 грн за 1 м).

Загальна сума вартості поліпшень (ремонтних робіт), здійснених зі сторони ТОВ "ОКІТ" складає 34 842 000,00 грн.

Як вбачається із заяви про визнання додаткових вимог підставою для звернення кредитора - ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" є кредиторські вимоги ТОВ «ОКІТ» до БП «Солідарність» у розмірі невідшкодованої вартості здійснених поліпшень у межах виконання Договору найма майнових прав (нова редакція від 20.11.2015р.).

Судом встановлено, що наймодавець, укладаючи цей договір, надає дозвіл (згоду) наймачеві здійснювати поліпшення стану об`єкта нерухомого майна. Проведені Наймачем поліпшення підлягають відшкодуванню Наймодавцем у повному обсязі у строк 30 календарних днів з моменту припинення дії договору. Обсяги відшкодування витрат за проведені ним поліпшення визначаються документами, що підтверджують їх здійснення.

Так, п. 3.1 договору найму строк договору найма складає 5 років з моменту підписання сторонами цього договору (20.11.2020р.).

Враховуючи положення п.2.14 договору найму, поліпшення підлягають відшкодуванню Наймодавцем у повному обсязі у строк 30 календарних днів з моменту припинення дії договору, тобто строк виконання зобов`язання щодо відшкодування поліпшень настав на момент звернення ініціюючого кредитора із заявою до суду.

Відповідно до акту звірки вартості здійснених поліпшень предмету найму від 04.08.2021 сторони договору найму підтверджують, що ТОВ «ОКІТ» здійснені наступні поліпшення стану будівлі центру сімейного дозвілля (літ.А), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10: ремонтні роботи 4-го та 3-го поверхів, ремонтні роботи частини підвального приміщення, ремонтні роботи зі змінами частини покрівлі 2-го поверху (тераса), гідроізоляційні роботи куполу об`єкта нерухомого майна.

Проте, судом встановлено, що до матеріалів заяви кредитором не надано доказів виконання кредитором ремонтних та гідроізоляційних робіт на суму 34842000,00 грн, а саме: не надано проектно-кошторисної документації, дозвільно-будівельних документів, договорів з підрядниками, договорів на придбання основних засобів, платіжних документів щодо розрахунків за виконання роботи, виписок з рахунків, актів приймання передачі виконаних робіт, податкових накладних, видаткових накладних, актів звірки інших бухгалтерських документів шодо господарських операцій або фінансових звітів за цим договором тощо, тобто жодних первинних документів, які би засвідчували здійснення кредитором поліпшень стану переданого в користування нерухомого майна.

Вказані вище факти, підтверджено та Постановою ВСУ у справі № 922/1305/22 від 21.02.2023р.

Згідно із ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому господарському процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються засобами доказування, передбаченими у частині другої цієї статті, зокрема, письмовими, речовими та електронним доказами.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина перша статті 76 ГПК України).

Принцип справедливості судового розгляду у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Дотримання процесуального закону є гарантією прав особи у господарському судочинстві та виконання судом його завдання. Саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Усебічність дослідження доказів означає те, що суд враховує аргументи всіх осіб, що беруть участь у справі, дослідження та подальшу оцінку доказів проводить не з позиції однієї зі сторін, а з позиції незалежного арбітра.

Повне дослідження судом доказів передбачає отримання в такому обсязі доказового матеріалу, який був би достатнім для здійснення правильного висновку щодо наявності чи відсутності тих чи інших обставин цивільної справи.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України, оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності з урахуванням підвищеного станданту доказування у справах про банкрутство.

На підставі вищенаведеного грошові вимоги кредитора підлягають відхиленню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 44-47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 11, 74, 86, 234-235, 236 ГПК України ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відхилити вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" в повному обсязі, а саме на загальну суму 34 857 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття (оголошення) та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 19.06.2023.

Суддя Міньковський С.В.