РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2023Справа № 910/14596/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10 079,52 грн.,

без виклику учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 079,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем було неналежно виконано свої зобов`язання із своєчасної доставки вантажу за залізничною накладною № 23200849, у зв`язку з чим виникли правові підстави для застосування до Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафних санкцій у виді неустойки, передбаченої ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 у розмірі 10 079,52 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на неправильне застосування позивачем формули для здійснення розрахунків відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки до 0 грн., а також подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

14.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на хибність доводів відповідача, викладених у відзиві, щодо помилковості визначення величини (тривалості) перевищення строку доставки вантажу, а також заперечує проти задоволення клопотання про зменшення розміру неустойки, посилаючись на те, що затримка доставки вантажу відбулась задовго до введення в Україні воєнного стану. Крім того, позивач зазначає, що позовну заяву подано в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2021 між Підприємством з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) було укладено Договір міжнародного перевезення, що підтверджується накладною № 23200849 від 29.08.2021.

Предметом Договору є міжнародне перевезення вантажу, до нього застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

На виконання умов Договору, було оформлено залізничну накладну № 23200849 від 29.08.2021, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Барбаров Білоруської залізниці вантаж до станції Кременець Львівської залізниці.

Загальна відстань по території Білорусії 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 1 доби.

Відповідно до графи 38 накладної загальна відстань по території України складає 234 км.

Вантаж згідно накладної №23200849 був прийнятий до перевезення 29.08.2021 та доставлений на станцію призначення 06.09.2021, тобто фактично через 8 діб.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявною у матеріалах справи залізничною накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ст. 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), він визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

За приписами ч. 1 ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Згідно з п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Відповідно до вимог статті 45 УМВС якщо перевізником не був дотриманий термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 УМВС, перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення - терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме: 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше 1/10 загального строку доставки; 18 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше 1/10, але не більше 3/10 загального строку доставки; 30% провізної плати при перевищенні строку доставки більше 3/10 загального строку доставки.

Розрахунком провізних платежів, що міститься у накладній, підтверджується, що розмір провізної плати конкретного залізничного перевезення складає 33 598,40 грн.

Згідно розрахунку, проведеного позивачем відповідно до вимог чинного законодавства на підставі вищевказаної залізничної накладної, розмір штрафу за прострочення доставки вантажу складає 10 079,52 грн. (33 598,40 грн. х 30%).

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних відповідачем доставлено вантажоодержувачу вантаж із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 24 УМВС, що у відповідності до статті 45 вказаної Угоди є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу.

З урахуванням викладеного, у зв`язку із простроченням відповідачем термінів доставки вантажу, визначених УМВС, позивачем згідно наданого розрахунку нараховано відповідачу 30% штрафу у розмірі 10 079,52 грн., виходячи з загальної вартості послуг перевезення за залізничною накладною.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок за спірною залізничною накладною, дати приймання вантажу до відправлення та дати прибуття вантажу на станцію призначення, суд дійшов висновку, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

У відзиві відповідач заперечив здійснений позивачем розрахунок неустойки, оскільки останнім неправильно застосовано норми УМВС та методологію для розрахунку неустойки.

Суд приймає до уваги вказані твердження відповідача, враховуючи часткову невідповідність здійсненого розрахунку неустойки частині другій статті 45 УМВС, проте ці обставини не впливають на фактичний розмір неустойки, яка обґрунтовано розрахована у фіксованій пропорції 30% від провізної плати.

Отже, наданий позивачем розрахунок неустойки є арифметично вірним та відповідає положенням чинного законодавства України.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Параграфом 1 ст. 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії.

Згідно з § 3 ст. 46 УМВС претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 2044 від 28.10.2021 з вимогою про сплату штрафу за перевищення терміну доставки вантажу у розмірі 30% провізної плати на суму 10 079,52 грн, яка отримана відповідачем 01.11.2021.

Суд зазначає, що зміст претензії позивача відповідає вимогам ст. 46 Угоди про міжнародне вантажне сполучення, тому, за оцінкою суду, позивачем дотримано обов`язковий порядок врегулювання спорів з перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Параграфом 1 ст. 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців.

Згідно з § 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Судом встановлено, що вантаж за накладною № 23200849 від 29.08.2021 доставлено 06.09.2021, а відтак від вказаної дати починається перебіг строків позовної давності. При цьому, звернення позивача до відповідача з претензією від 28.10.2021 зумовило зупинення строків давності відповідно до умов § 3 ст. 48 УМВС.

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити претендодателю належну суму.

Таким чином, Відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання (01.11.2021), однак відповіді на претензію позивача № 2044 від 28.10.2021 матеріали справи не містять.

Згідно з § 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії.

Отже, строк на розгляд претензії сплив 30.04.2022, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення неустойки за прострочення строку доставки вантажу.

В той же час, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, встановлених статтями 47, 48 УМВС.

Зважаючи на ті обставини що позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки за залізничною накладною № 23200849, що є зупиненням перебігу строків позовної давності, та строки, встановлені у § 7 статті 46 «Претензії» УМВС, для її розгляду, судом встановлено, що позивачем було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, що не заперечується останнім.

Крім того, позивач вказував у позовній заяві, що строк позовної давності сплив 10.05.2022, однак зазначив, що з урахуванням введення на території України воєнного стану, строк позовної давності не є пропущеним.

Так, позивач посилається на те, що 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 19 такого змісту:

"19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та станом на момент звернення із даним позовом до суду продовжений по 19.02.2023.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що строки позовної давності за накладною № 23200849 фактично продовжені, у зв`язку з чим цей позов пред`явлено в межах строку позовної давності, визначеної згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, § 1 ст. 48 УМВС.

Відповідач у заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності правомірно зазначив, що нормами § 4 ст. 48 УМВС встановлено, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 цього Кодексу).

Отже, на спірні правовідносини не поширюються положення п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яким визначено скорочений строк позовної давності в один рік, оскільки ст. 925 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо пред`явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення у внутрішньому сполученні, тоді як в межах спірних правовідносин позов пред`явлено щодо перевезення у закордонному сполученні.

Відповідно до ст. 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Як було вказано вище, за змістом статей 47, 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців з дня видачі вантажу одержувачу, а за іншими підставами протягом 9 місяців. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що оскільки умовами УМВС не передбачено продовження строку, встановленого у ст. 48 УМВС, а позивач звернувся із даним позовом до суду лише 21.12.2022, тобто з пропуском встановленого УМВС строку давності щодо вимог до перевізника, пов`язаних з перевищенням терміну доставки вантажу, позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неустойки у розмірі 10 079,52 грн задоволенню не підлягають (аналогічний правовий підхід до спірних правовідносин застосований у постанові Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 по справі № 910/10871/22, у якій брали участь ці ж самі сторони).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи принцип змагальності сторін, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Радою Суддів України затверджено Рішення № 23 від 05.08.2022 "Про затвердження рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану" відповідно до якого, у керівників організацій, установ, підприємств та інших роботодавців має бути відпрацьований чіткий та зрозумілий алгоритм дій на випадок повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту, а у разі відсутності поблизу відповідних захисних споруд чи неможливості забезпечити надійний захист працівників у робочих приміщеннях, приймати рішення стосовно переведення працівників на дистанційну форму роботи.

З урахуванням Рішення Ради Суддів України № 23 від 05.08.2022, інтенсивністю повітряних тривог у місті Києві протягом січня-червня 2023 року та загрозою ракетних ударів, судді та працівники суду змушені припиняти робочий процес та слідкувати у найближче укриття, яке розташоване за адресою: бульвар Тараса Шевченка, станція метро «Університет».

Враховуючи викладене, це значним чином вносить корективи у роботу суду та вищевказане впливає на дотримання строків під час розгляду справ у Господарському суді міста Києва.

Отже, беручи до уваги особливості режиму роботи суду, зважаючи на вищезазначені обставини, повний текст судового рішення по справі № 910/14596/22 виготовлено 19.06.2023.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2023.

Суддя І.В. Приходько