ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 червня 2023 року Справа № 903/884/21

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за відсутністю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в приміщенні Господарського суду Волинської області скаргу арбітражного керуючого Самчука А.М. на бездіяльність державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцької Алли Сергіївни по справі №903/884/21 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. При цьому заявник просить суд керуючим реструктуризацією боржника призначити арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича.

Ухвалою суду від 23.11.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 (т.1, а.с.121-124).

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 23.11.2021 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (т.1, а.с.126-127).

Постановою суду від 17.05.2022 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією Самчука Антона Миколайовича. Визнано фізичну особу ОСОБА_1 банкрутом та введено процедуру погашення боргів. Призначено керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича та встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб за кожен місяць виконання ним своїх повноважень (т.2, а.с.130-134).

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 17.05.2022 здійснено оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України (веб-сайт Вищого господарського суду України) повідомлення про визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом і введення процедури погашення боргів (т.2, а.с.136-137).

12.06.2023 арбітражний керуючий Самчук А.М. подав до суду скаргу, в якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцької Алли Сергіївни та зобов`язати усунути порушення порушеного права та невідкладно в найкоротші строки виконати вимоги ухвал суду від 20 грудня 2022 року, та від 29 березня 2023 року у справі №903/884/21 ОСОБА_1

13.06.2023 арбітражний керуючий Самчук А.М. надіслав на електронну адресу суду заяву про долучення письмових доказів до скарги.

Ухвалою суду від 13.06.2023 скаргу прийнято та призначено до розгляду. Запропоновано державному виконавцю Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцькій Аллі Сергіївні до дня судового засідання надати в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України відзив по суті викладених у скарзі обставин, документи в його обґрунтування.

Арбітражний керуючий Самчук А.М. 20.06.2023 подав заяву про розгляд скарги без його участі. Скаргу просить задовольнити в повному обсязі.

У визначений судом день та час скаржник та представники кредитора, боржника та Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції своїх представників в засідання суду не направили.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою суду від 17.05.2022 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією Самчука Антона Миколайовича. Визнано фізичну особу ОСОБА_1 банкрутом та введено процедуру погашення боргів(т.2, а.с.130-134).

04.07.2022 керуючий реалізацією майна ОСОБА_2 подав до суду клопотання про скасування обтяжень, арешту та заборон накладені на майно ОСОБА_1 (т.2, а.с.168-173).

Ухвалою суду від 07.07.2022 клопотання керуючого реалізацією майна Самчука А.М. про скасування обтяжень, арешту та заборон накладені на майно ОСОБА_1 прийнято та призначено до розгляду (т.2, а.с.175).

Ухвалою від 26.07.2022 клопотання керуючого реалізацією майна Самчука А.М. про скасування обтяжень, арешту та заборон накладені на майно ОСОБА_1 задоволено (т.2, а.с.180-183).

04.08.2022 керуючий реалізацією майна Самчук А.М. подав до суду клопотання про визначення умов продажу майна боржника ОСОБА_1 , в якому просить: визначити наступні умови проведення аукціону з продажу майна, яке є предметом забезпечення перед АТ КБ "Приватбанк" (т.2, а.с.185-200).

Ухвалою суду від 04.08.2022 клопотання про визначення умов продажу майна боржника ОСОБА_1 прийнято до розгляду (т.2, а.с.201).

Ухвалою суду від 30.08.2022 клопотання керуючого реалізацією майна Самчука А.М. про визначення умов продажу майна боржника ОСОБА_1 задоволено (т.2, а.с.206-208).

01.12.2022 керуючий реалізацією майна ОСОБА_2 надіслав на електронну адресу суду клопотання про скасування арешту та вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна, в якому просить суд: зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" (код згідно , юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) скасувати обтяження, арешти та заборони, накладені на рухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень

Номер запису про обтяження: 17176387

Стан реєстрації: Зареєстроване

Вид обтяження: приватне обтяження

Тип реєстрації: Поточна

Тип обтяження: застава рухомого майна

Зареєстровано: 21.11.2018 14:49:08 за № 17176387 реєстратором: адвокат Сидоренко Вікторія Михайлівна, Дніпропетровська обл.

Документ-підстава: договір застави, серія та номер: 187/к, виданий: 27.12.2007, видавник: АТ КБ ПРИВАТБАНК

Об`єкт обтяження: інший транспортний засіб, Напiвпричеп бортовий тентований Schmitz, Номер об`єкта: WSMS805, Номер державної реєстрації: АС6572XX

Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати

Боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Обтяжувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", код: 14360570, 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, тел. 3700

Розмір основного зобов`язання: 20000,00 Долар США

Строк виконання зобов`язання: 21.11.2023

Термін дії: 21.11.2023

Звернення стягнення: Не зареєстровано

В обгрутування зазначав, що АТ КБ "Приватбанк" самостійно не припинив приватне обтяження, оскільки не відбулося погашення кредиту в повному обсязі на користь АТ КБ Приватбанк. З огляду на те, що строк визначений у повідомленні минув, з метою якнайшвидшого завершення процедури переходу права власності на заставне майно, та завершення самої процедуру реалізації майна банкрута - ОСОБА_1 , вважав за необхідне зобов`язати АТ КБ Приватбанк скасувати приватне обтяження, котре було накладене ними самостійно у відповідності до розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.10.222 року, 21 листопада 2018 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року суд зобов`язав АТ КБ "Приватбанк" (код згідно , юридична адреса: вул.Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) скасувати обтяження, арешти та заборони, накладені на рухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень

Номер запису про обтяження: 17176387

Стан реєстрації: Зареєстроване

Вид обтяження: приватне обтяження

Тип реєстрації: Поточна

Тип обтяження: застава рухомого майна

Зареєстровано: 21.11.2018 14:49:08 за № 17176387 реєстратором: адвокат Сидоренко Вікторія Михайлівна, Дніпропетровська обл.

Документ-підстава: договір застави, серія та номер: 187/к, виданий: 27.12.2007, видавник: АТ КБ ПРИВАТБАНК

Об`єкт обтяження: інший транспортний засіб, Напiвпричеп бортовий тентований Schmitz, Номер об`єкта: WSMS805, Номер державної реєстрації: АС6572XX

Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати

Боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Обтяжувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", код: 14360570, 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, тел. 3700

Розмір основного зобов`язання: 20000,00 Долар США

Строк виконання зобов`язання: 21.11.2023

Термін дії: 21.11.2023

Звернення стягнення: Не зареєстровано

Додатковою ухвалою від 16.01.2023 року було визначено доповнити резолютивну частину ухвали господарського суду Волинської області від 20.12.2022 у справі № 903/884/21 пунктом 5, текстом такого змісту: 5. Стягувач: ОСОБА_2 свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1863 від 07.02.2018 р.; адреса: вул. Стрілецька, 21а, м. Луцьк, 43016, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Боржник: Акціонерне товариство Комерційний Банк Приватбанк (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ).

Ухвала набрала законної сили відразу в день винесення, та є виконавчим документом у відповідності до Закону України Про виконавче провадження.

21.03.2023 керуючий реалізацією майна Самчук А.М. подав до суду заяву про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення грошової винагороди з кредитора (т.3, а.с.1-19).

Ухвалою господарського суду від 29 березня 2023 року у справі № 903/884/21, заяву керуючого реалізацією майна Самчука А.М. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення грошової винагороди з кредитора, задоволено. Затверджено звіт арбітражного керуючого Самчкука А.М. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі №903/884/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 за період з 17.05.2022 по 21.03.2023). Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (; 01001, м. Луцьк, вул. Грушевського, буд.1Д) на користь арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1863 від 07.02.2018) 79414,40 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 40 коп.) основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізації майна боржника у справі №903/884/21 за період з 17.05.2022 по 21.03.2023.

На виконання вищевказаної ухвали видано наказ №903/884/21 від 30.03.2023.

Як слідує з матеріалів справи, 22.12.2022 та 31.03.2023 арбітражний керуючий звернувся з заявами про відкриття виконавчого провадження до Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

25.01.2023 та 06.04.2023 державним виконавцем Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцькою Аллою Сергіївною відкрито виконавчі провадження №70829098 та №71474748.

06.04.2023 державним виконавцем Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцькою Аллою Сергіївною винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП №71474748.

21.04.2023 арбітражний керуючий звертався до Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом №02-12/724 про надання інформації про хід виконавчого провадження.

Однак, на день розгляду справи відповідь не надходила.

Таким чином, у виконавчому провадженні не здійснено жодних ефективних виконавчих дій.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, і згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.97).

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцької Алли Сергіївни, судом враховано наступне.

Згідно ст.339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст.343 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частинами 1, 2 ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Зі змісту ч.1 ст. 13 Закону вбачається, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ч.5 ст. 13 Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 3 вказаного Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5-6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу наведених норми законодавства слідує, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має дотримуватись чіткого алгоритму дій, який встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що держаний виконавець після відкриття виконавчого провадження повинен був вчинити вичерпний перелік дій, які передбачені, зокрема, ст.63 та ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження №71474748 не містять доказів вчинення виконавцем дій передбачених ст.ст. 63 ,75 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, оскільки в справі 17.05.2022 введено процедуру погашення боргів (цей строк не може перевищувати 12 місяців), а з 06.04.2023 державним виконавцем не вчинено жодних дій, що унемовживлює арбітражного керуючого завершити процедуру погашення боргів.

З огляду на викладене, виходячи із заявлених вимог, суд вважає, що у виконавчому провадженні №71474748 наявна бездіяльність державного виконавця, а тому таку слід визнати протиправною.

Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцької Алли Сергіївни усунути порушення порушеного права та невідкладно в найкоротші строки виконати вимоги ухвал суду від 20 грудня 2022 року, та від 29 березня 2023 року у справі №903/884/21 ОСОБА_1 , судом враховано наступне.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 цього Закону визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено обов`язковість судових рішень. Зокрема, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення Суду у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012).

Суд засвідчує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі "Глоба проти України", no. 15729/07, від 05.07.2012).

Виконання судових рішень здійснюється у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Разом з цим, як вбачається з матеріалів скарги, скаржник просить усунути порушення порушеного права та невідкладно в найкоротші строки виконати вимоги ухвал суду від 20 грудня 2022 року, та від 29 березня 2023 року у справі №903/884/21 Борусевича В.Л.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що Законом передбачено державному виконавцю вчинення всіх дій, для своєчасного та повного виконання виконавчого документа є передбаченим законом наслідком, скарга в частині невідкладно в найкоротші строки виконати вимоги ухвал суду від 20 грудня 2022 року, та від 29 березня 2023 року у справі №903/884/21 ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Разом з цим, у відповідності до ч.2 ст.343 ГПК України, суд приходить до висновку зобов`язати державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцьку Аллу Сергіївну вчинити дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", для своєчасного та повного виконання виконавчих документів у виконавчому провадженні № 71474748 .

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван 7де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 234-235, 343 ГПК України господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1.Скаргу задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцької Алли Сергіївни у виконавчому провадженні № 71474748.

3. Зобов`язати державного виконавця Печерського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцьку Аллу Сергіївну вчинити дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", для своєчасного та повного виконання виконавчих документів у виконавчому провадженні № 71474748 .

4. В решті відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 21.06.2023.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар