ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. Справа № 914/935/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - Сивик А.П.

від відповідача - Грибик Р.Г. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», вих.№01/17821 від 11 квітня 2023 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року (суддя Березяк Н.Є.)

про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі №914/935/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 280 261 098,35 грн.

в с т а н о в и в :

14 квітня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості в сумі 280 261 098,35 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20 в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №914/935/20.

07 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20. Заявник просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» заборгованість в сумі 238 558 629,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі №914/935/20 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20, вказане рішення залишено в силі.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки прийняття постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №640/3041/20, якою відновлено чинність постанови НКРЕКП №360, і на яку заявник посилається як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, мало місце після ухвалення рішень судів першої та другої інстанцій у справі, про перегляд якої подається заява, зазначені обставини не можуть бути визнані підставою для перегляду рішення згідно з п.1 ч.2 ст.320 ГПК України, адже зазначені обставини не існували на час ухвалення рішень у справі №914/935/20. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що факт скасування Верховним Судом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360, не може вважатися нововиявленою обставиною в розумінні положень п.1 ч.2 ст.320 ГПК України. Вирішуючи питання про перегляд судового рішення з підстав, визначених п.3 ч.2 ст.230 ГПК України (скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду), суд зазначив, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього. Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що суд апеляційної інстанції, та певною мірою суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, посилалися на судові рішення у справі №640/3041/20, скасування яких постановою Верховного Суду від 08.09.2021 позивач вважає підставою для перегляду рішення господарського суду за нововиявленими обставинами, однак, як вбачається з матеріалів справи, обставини зупинення Окружним адміністративним судом міста Києва дії постанови НКРЕКП №360 та її визнання протиправною і нечинною постановою зазначеного суду у справі №640/3041/20, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення у цій справі. Так, окремою та самостійною підставою для відмови в задоволені позову у цій справі, слугували висновки суду про те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховної Радою України 15 грудня 2010 року. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що неврахування судового рішення у справі №640/3041/20, скасування якого позивач вважає підставою для перегляду рішення суду у цій справі, не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте судом у цій справі (рішення про відмову в задоволенні позову), а отже, факт скасування судового рішення у справі №640/3041/20 позбавлений такої необхідної ознаки існування нововиявлених обставин, як істотність для розгляду справи.

Поряд з цим, в процесі розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зупиняв провадження у справі до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №910/9627/20, предметом розгляду якої було питання щодо правомірності нарахування послуг з передачі електричної енергії при здійсненні операцій з експорту. Судом встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/9627/20 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 08 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 квітня 2021 року, якими встановлено неправомірність дій Національної енергетичної компанії «Укренерго» щодо включення обсягів експорту до послуг з передачі електричної енергії, зокрема, з огляду на те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні договори, які є частиною національного законодавства України.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, заявник - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі №914/935/20 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на ст.280 ГПК України. Зокрема, зазначає, що постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №640/3041/20 є нововиявленою обставиною відповідно до п.3 ч.2 ст.320 ГПК України. Поряд з тим, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така нововиявлена обставини не є істотною та не може впливати на результат вирішення цього спору. Щодо врахування місцевим господарським судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/9627/20, апелянт зазначає, що суд помилково не надав правової оцінки аргументам, викладеним в окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду Катеринчук Л.Й. у справі №910/9627/20, які є протилежними до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить таку залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Зокрема зазначає, що підставами для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову у цій справі були невідповідність нарахування такої плати актам міжнародного законодавства, які є частиною національного законодавства України та відсутність обов`язку відповідача, передбаченого договором щодо здійснення такої плати, а не прийняття судових рішень в рамках розгляду справи №640/3041/20 судами адміністративної юрисдикції. Вважає обґрунтованим врахування судом першої інстанції висновків щодо невідповідності дій НЕК «Укренерго» ст.41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, пов`язаних з нарахуванням послуги з передачі операції з експорту електричної енергії, які (висновки) викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/9627/20. Також відповідач зазначає про порушення апелянтом норм процесуального права, оскільки оскаржувана ухвала не є тією ухвалою, яка перешкоджає подальшому провадженню у цій справі, а завершує його.

Судові засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції проводилися в режимі відеоконференції на підставі заяви відповідача та відповідних ухвал суду.

Представник заявника (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі №914/935/20 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у квітні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості в сумі 280 261 098,35 грн. Вказана заборгованість виникла у зв`язку з нарахуванням відповідачу плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20 в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №914/935/20.

Як на підстави для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення у цій справі, заявник посилається на п.п.1,3 ч.2 ст.320 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.2 ст.320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. (ч.ч.4, 5 ст.320 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою Європейського суду з прав людини до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, такі обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був та не міг бути відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 викладено правову позицію, згідно з якою процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена Господарським процесуальним кодексом України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Як на підставу для перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20 за нововиявленими обставинами, заявник посилається на скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07 лютого 2020 року №360 «Про затвердження змін до Кодексу системи передачі» в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №309». Вказані рішення та постанова скасовані постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №640/3041/20, що на думку заявника є нововиявленою обставиною та підставою для перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20.

У відповідності з ч.2 ст.320 ГПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами дійсно може бути скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При цьому, як вбачається з рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у цій справі, яке заявник і просить переглянути за нововиявленими обставинами, місцевий господарський суд, дійшовши висновку про відмову в позові Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення заборгованості, зокрема, але не виключно, посилався і на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07 лютого 2020 року №360 «Про затвердження змін до Кодексу системи передачі» в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №309».

Разом з цим, рішення суду про відмову в позові у цій справі також мотивоване тим, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховної Радою України 15 грудня 2010 року.

Отже, зупинення дії, визнання протиправною і нечинною постанови НКРЕКП №360 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №640/3041/20, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення у цій справі про відмову в позові.

Як зазначено вище, в процесі розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зупиняв провадження у справі до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №910/9627/20, предметом розгляду якої було питання щодо правомірності нарахування послуг з передачі електричної енергії при здійсненні операцій з експорту.

Так, судом встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/9627/20 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 08 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 квітня 2021 року, якими встановлено неправомірність дій Національної енергетичної компанії «Укренерго» щодо включення обсягів експорту до послуг з передачі електричної енергії, зокрема, з огляду на те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні договори, які є частиною національного законодавства України.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що стаття 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства визначає, що мита й кількісні обмеження імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат, між сторонами забороняються. Ця заборона застосовується також до мит фіскального характеру. Наведена норма є обов`язковою для України як для сторони Договору про заснування Енергетичного Співтовариства і підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України та Закону України "Про міжнародні договори України". Встановлена зазначеним положенням заборона стосується в рівній мірі застосування до операцій з експорту та імпорту енергопродуктів як мита, так і заходів щодо встановлення плати, яка за своєю природою є подібною до мита. Наведений в листах Секретаріату Енергетичного Співтовариства, зокрема, у повідомленні Секретаріату Енергетичного Співтовариства від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import), аналіз дає підстави для висновку про те, що встановлена плата за передачу щодо обсягів експортованої електричної енергії є за своєю природою та з урахуванням її структури такою, що має розцінюватися як захід, який є подібним до мита, встановлення якого не відповідає нормам статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та не є виправданим відповідно до пункту 2 цієї статті.

З урахуванням викладеного, нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні зобов`язання України, в тому числі, статтю 31 Угоди про Асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, статтю 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства (аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №910/18400/20).

Щодо тверджень скаржника про те, що місцевий господарський суд помилково не надав правової оцінки аргументам, викладеним в окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду Катеринчук Л.Й. у справі №910/9627/20, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що і було зроблено судом першої інстанції при вирішенні заяви.

Щодо прохальної частини апеляційної скарги, в якій скаржник просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі №914/935/20 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на ст.280 ГПК України, колегія суддів зазначає, що ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції та залишення останнього в силі є кінцевим документом, яким завершено розгляд заяви (провадження за нововиявленими обставинами), така ухвала не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі в розумінні ст.280 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст.325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та залишення в силі рішення Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі №914/935/20.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. В його основі лежить положення «res judicata», відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень, які після їх прийняття не мають переглядатися до безмежності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип правової (юридичної) визначеності визнається одним із елементів належної судової процедури у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав важливість забезпечення принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права, який, окрім іншого, вимагає, щоб ухвалене судами остаточне рішення не могло бути скасованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, заява № 28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти росії» від 24 липня 2003 року, заява №52854/99; ухвала Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви №62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42- 44 рішення Європейського суду з прав людини від 9 червня 2011 року, заява №4994/04 у справі «Желтяков проти України»).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання. У цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти росії», заява №69529/01). Також така процедура має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». Європейський суд з прав людини зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що наявні докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення у справах «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України» від 26 червня 2018 року, заява №10640/05, та «Желтяков проти України», від 09 червня 2011 року, заява №4994/04).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі №914/935/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - без задоволення.

Матеріали справи №914/935/20 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 12 червня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.