ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 Справа № 914/1003/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», місто Київ

до відповідача Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, місто Борислав, Львівська область

про стягнення 78 816,59 грн.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 78 816,59 грн, з яких 45 121,61 грн пеня, 3 488,29 грн три проценти річних, 30 206,69 грн інфляційні втрати.

Ухвалою від 03.04.2023 суд залишив без руху позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та надав позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Ухвала суду від 03.04.2023 про залишення позову без руху надсилалась позивачу на електронну адресу представника позивача, вказану у позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.04.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 06.04.2023 (вх.№8732/23) з додатками, відсутність яких слугувала підставою для залишення позовної заяви без руху

Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду від 10.04.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась позивачу на офіційну електронну пошту, вказану в заяві про усунення недоліків, а саме: , а також на електронну адресу представника позивача, вказану в заяві про усунення недоліків, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала суду від 10.04.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Шкільна, будинок 28А.

Крім того, Ухвала суду від 10.04.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на офіційну електронну пошту, вказану в позовній заяві, а саме: .

Оскільки суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву.

08.05.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих.№1-23/141 від 04.05.2023 (вх.№11392/23), з доказами надіслання 05.05.2023 вказаного відзиву з додатками на адресу позивача.

12.05.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 11.05.2023 (вх.№11877/23), з доказами надіслання 11.05.2023 вказаної відповіді на відзив на адресу відповідача. 15.05.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 11.05.2023 (вх.№12071/23), аналогічна тій що надійшла на електронну адресу суду (вх.№11877/23).

26.05.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив за вих.№1-23/167 від 24.05.2023 (вх.№113260/23), з доказами надіслання 24.05.2023 вказаного заперечення на адресу позивача.

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, зобов`язань за договором №01001/749/10/21-П від 21.01.2021 на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами.

Позивач в грудні 2021 надав послуги по переміщенню нафтового газу на загальну суму 116 276,40 грн. Проте, відповідач здійснив оплату за надані послуги з порушенням строків лише 18.01.2023, у зв`язку з чим у період з 18.01.2022 по 17.01.2023 включно утворилась заборгованість в сумі 116 276,40грн. За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 45 121,61 грн пені, 3 488,29 грн три проценти річних та30 206,69 грн інфляційних втрат, які є предметом спору в цій справі.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 78 816,59 грн, з яких 45 121,61 грн пеня, 3 488,29 грн три проценти річних, 30 206,69 грн інфляційні втрати.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (вих.№1-23/141 від 04.05.2023 (вх.№11392/23).

На думку відповідача, він не порушує права та інтереси позивача, а саме останній порушує права та інтереси відповідача та інших учасників Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

Зокрема зазначив, що основний борг сплачений до подання позову в цій справі, а заборгованість виникла через впровадження воєнного стану в Україні, знищення виробничих потужностей нафтопереробних комплексів, неможливості продати нафту власного видобутку, відсутність проведення аукціонів з продажу нафти, про що позивачу відомо, оскільки останній стикався з аналогічними проблемами.

Відповідач покликається на судову практику стосовно зменшення розміру штрафних санкцій, вважає їх нарахування недобросовісним, проте, клопотань про зменшення заявлених до стягнення сум не заявляє, а просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

21.01.2021 між НГВУ «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - виконавець),в особі виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Долинанафтогаз» Мальчика Олега Васильовича, який діє на підставі Положення про НГВУ «Долинанафтогаз» та довіреності №01/01/07-5/д від 05.01.2021 та Спільним підприємством «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю» (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - замовник), в особі генерального директора Шкляра Юрія Петровича, що діє на підставі Статуту було укладено договір №01001/749/10/21-П на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами (надалі - договір).

Відповідно до пункту 2.1. договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з переміщення нафтового газу внутрішньопромисловими газопроводами із ГЗНіГ №8 «Танява» від точки розмежування балансової належності через комерційний вузол обліку газу (ВОГ) замовника на ГЗНіГ №8 «Танява» до ВОГ «Вхід в ГПЗ`Долинського ГПЗ.

Згідно з п. 2.2. договору замовник зобов`язується внести плату виконавцю за надані послуги з переміщення газувнутрішньопромисловими газопроводами в розмірі, строки та порядку, які передбачені умовами даного договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору виконавець зобов`язаний, зокрема, виконувати умови даного договору; забезпечувати переміщення газу замовника від вузла обліку газу замовника на ГЗНіГ №8 «Танява» до Долинського ГПЗ на умовах та в обсягах, визначених даним договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає встановленим законодавством вимогам; складати і підписувати з представниками замовника акти наданих послуг.

Згідно з п. 4.1. договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами даного договору; оформляти та підписувати з представниками виконавця акти наданих послуг.

Відповідно до пунктів 6.1.-6.3. договору тариф на переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу начас підписання даного договору становить 101,93 грн за 1000 куб м на добу без ПДВ,згідно «Протоколу погодження ціни» - додаток №2, та може бути змінений шляхом підписаннядодаткової угоди до даного договору.Тариф, визначений в пункті 6.1 цього договору, є обов`язковим для сторін з датинабрання ним чинності. Визначена на його основі вартість послуг буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги, згідно з умовами договору. Розрахунковим періодом за даним договором є один газовий місяць.

Згідно з п. 6.5. договору вартість фактично наданих виконавцем замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акту наданих послуг.

Пунктом 6.8. договору сторони погодили, що замовник розраховується з виконавцем за надані послуги шляхом перерахування коштів нарозрахунковий рахунок згідно виставленого рахунку НГВУ «Долинанафтогаз» на підставімісячного акта наданих послуг з переміщення газу. Виконавець не пізніше 5-го числа місяця,наступного за звітним, повинен виставити замовнику рахунок, замовник не пізніше ніж в п`ятиденний термін після виставлення рахунку повинен оплатити вартість послуг.

Відповідно до пункту 8.2. договору за порушення термінів виконання зобов`язань зазначених у розділі 6 даного договору, виконавець має право стягнути із замовника, крім суми заборгованості (зурахуванням встановленого індексу інфляції), пеню за кожен день прострочення платежу врозмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за якийнараховувалась пеня, а також 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення (ст.611,ст.625 Цивільного кодексу України).

Сторони підписали акт № 12/21 приймання-передачі послуг від 31.12.2021 з переміщення газу до договору №01001/749/10/21-П на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами від 21.01.2021 на суму 116 276,40 грн.

Позивач виставив відповідачу рахунок від 31.12.2021 на суму 116 276,40 грн та надіслав його рекомендованим листом на адресу відповідача 05.01.2022.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за надані послуги згідно договору №01001/749/10/21-П від 21.01.2021 на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами у строки передбачені договором, не здійснив.

У зв`язку із несплатою за надані послуги позивач звертався до відповідача із претензією №01/01/11/07/01/01-01/04/421 від 21.12.2022 з проханням сплатити неоплачені послуги на суму 116 276,40 грн, а також нараховані три проценти річні, інфляційні втрати та пеню. Однак, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідач оплатив за надані послуги з порушенням строків лише 18.01.2023, у зв`язку з чим у період з 18.01.2022 по 17.01.2023 включно існувала заборгованість в сумі 116 276,40 грн.

Факт сплати відповідачем 116 276,40 грн підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №78 від 18.01.2023.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 45 121,61 грн пені, 3 488,29 грн три проценти річних та 30 206,69 грн інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з відповідача.

Висновки суду.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №01001/749/10/21-П від 21.01.2021 на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами.

Згідно вказаного договору позивач (виконавець ) зобов`язується надати відповідачу (замовнику) послуги з переміщення нафтового газувнутрішньопромисловими газопроводами із ГЗНіГ №8 «Танява» від точки розмежуваннябалансової належності через комерційний вузол обліку газу (ВОГ) замовника на ГЗНіГ №8 «Танява» до ВОГ «Вхід в ГПЗ`Долинського ГПЗ, а замовник зобов`язується внести плату виконавцю за надані послуги з переміщення газувнутрішньопромисловими газопроводами в розмірі, строки та порядку, які передбачені умовами даного договору.

Згідно статті 901 Господарського процесуального кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 6.8. договору сторони погодили, що замовник розраховується з виконавцем за надані послуги шляхом перерахування коштів нарозрахунковий рахунок згідно виставленого рахунку НГВУ «Долинанафтогаз» на підставімісячного акта наданих послуг з переміщення газу. Виконавець не пізніше 5-го числа місяця,наступного за звітним, повинен виставити замовнику рахунок, замовник не пізніше ніж в п`ятиденний термін після виставлення рахунку повинен оплатити вартість послуг.

Сторони підписали акт № 12/21 приймання-передачі послуг від 31.12.2021 на суму 116 276,40 грн.

Позивач виставив відповідачу рахунок, який надіслав відповідачу. Факт надіслання 05.01.2022 на адресу відповідача рахунку від 31.12.2021 на суму 116 276,40 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштової квитанції №722 від 05.01.2022.

З урахуванням строків пересилання рекомендованої письмової кореспонденції, з міста Долина Івано-Франківської області до міста Борислав Львівської області, отримання замовником рахунку № 12 ПГ від 31 грудня 2021 відбулось на сьомий день від дня відправлення а саме 11.01.2022.

З матеріалів справи вбачається, що платіж у сумі 116 276,40 грн відповідачем здійснено 18.01.2023.

Відповідач не заперечує, щодо факту сплати лише 18.01.2023 заборгованості по договору №01001/749/10/21-П від 21.01.2021 на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами в сумі 116 276,40 грн.

Проте, така оплата здійснена із простроченням встановлених договором строків, так як відповідно до умов договору відповідач мав обов`язок оплатити рахунок від 31.12.2021 на суму 116 276,40 грн не пізніше ніж в п`ятиденний термін після виставлення рахунку.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно часини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.8.2. договору сторони погодили, що за порушення термінів виконання зобов`язань зазначених у розділі 6 даного договору, виконавець має право стягнути із замовника, крім суми заборгованості (зурахуванням встановленого індексу інфляції), пеню за кожен день прострочення платежу врозмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, а також 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення (ст.611, ст.625 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути пеню в сумі 45 121,61 грн нараховану за період з 18.01.2022 по 17.01.2023, три проценти річних в сумі 3 488,29 грн нараховані за період з 18.01.2022 по 17.01.2023, інфляційні втрати в сумі 30 206,69 грн нараховані за період з 18.01.2022 по 17.01.2023 (лютий 2022 - січень 2023).

Перевіривши розрахунок пені наведений позивачем, суд зазначає, що при нарахуванні пені позивач невірно визначив період прострочки, оскільки не взяв до уваги положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та нарахував пеню за період більший ніж 6 місяців.

Відтак, суд провів розрахунок пені враховуючи положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно проведеного судом за допомогою комп`ютерної програми «ЛЗ Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» ТОВ «Ліга Закон», 2021», розрахунку до стягнення з відповідача підлягає 15 972,87 грн пені, а саме:

з 18.01.2022 по 20.01.2022 сума боргу 116 276,40грн, пеня становить 172,03 грн;

з 21.01.2022 по 02.06.2022 сума боргу 116 276,40грн, пеня становить 8473,84 грн;

з 03.06.2022 по 18.07.2022 сума боргу 116 276,40 грн, пеня становить 7327,01 грн.

Перевіривши правильність проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає їх правильними, а вимоги позивача про стягнення 3 488,29 грн трьох процентів річних, 30 206,69 грн інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві, суд зазначає наступне.

Висловлені відповідачем заперечення позовних вимог не спростовують підстав позову, адже факт прострочення оплати отриманих від позивача в грудні 2021 року послуг не спростований і відповідачем не заперечується, прострочення виконання грошового зобов`язання настало ще до впровадження воєнного стану, доказів на підтвердження інших висловлених заперечень відповідачем не подано.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стосовно твердження відповідача про те, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно з листом від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі статті 14 № Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Так, загальновідомим є факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 і суд не ставить під сумнів його негативний вплив на здійснювану суб`єктом господарювання діяльність.Разом із тим суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому твердження відповідача про те, що зазначений лист від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій є помилковими та не обґрунтованими. За відсутності належних і допустимих доказів унеможливлення виконання грошового зобов`язання, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання з підстав введення воєнного стану в державі.

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивач є учасником Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» в формі товариства з обмеженою відповідальністю і в той же час вимагає стягнення штрафних санкцій і нарахувань по статті 625 Цивільного кодексу України, не спростовують права позивача на заявлення таких позовних вимог, адже обидва суб`єкти є рівними та самостійними суб`єктами господарювання, контрагентами по договору №01001/749/10/21-П від 21.01.2021 на переміщення газу нафтового внутрішньопромисловими газопроводами, з самостійними правами та обов`язками. Тому реалізація кредитором свої договірних та законних прав не свідчить про недобросовісну поведінку та не спростовує підстави позову.

Щодо тверджень відповідача про несправедливість і недобросовісність заявлених до стягнення нарахувань, відсутність збитків у позивача, погашення заборгованості у повному розмірі до звернення з позовом до суду, належністю відповідача до категорії підприємств критичної інфраструктури, суд зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 викладений висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

Водночас згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем допущено тривале прострочення виконання зобов`язання, у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобов`язання; відповідач жодними доказами не підтверджує свій матеріальний, фінансовий стан, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженим до стягнення санкціями, не подав документів, які б свідчили, що основним видом його діяльності є надання виключного виду послуг, про залежність діяльності та отримання доходу від інших контрагентів.

Отже, заперечення наведені відповідачем у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив не спростовують позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, внаслідок чого суд вирішив позов задовольнити частково. До задоволення підлягає 15 972,87грн пені, 3 488,29 грн три проценти річних, 30 206,69 грн інфляційних втрат. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 684,00грн, що підтверджується платіжноюінструкцією №13025УГ23 від 22.03.2023.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 691,46 грн, пропорційний до задоволеної суми позову слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю(82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Шкільна, будинок 28А; ідентифікаційний код юридичної особи 22402928) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, Київська область, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код юридичної особи 00135390) 15 972,87 грн пені, 3 488,29 грн три проценти річних, 30 206,69 грн інфляційних втратта 1 691,46 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

У зв`язку з перебуванням судді на навчанні 09.06.2023,

рішення складено та підписано 12.06.2023.

Суддя Сухович Ю.О.