ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/565/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023

у справі №915/565/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості за договором у розмірі 80 206,52 грн. -

(суддя місцевого господарського суду: Алексєєв А.П., Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14),

В листопаді 2022 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" (далі - ТОВ «Компанія Укрінтек») про стягнення грошової суми за договором №53-123-01-19-05795 від 27.09.2019 року у розмірі 80206,92 грн. з яких: 8319,60 грн. заборгованість за договором, 38567, 14 грн. - 3% річних, 33319,78 грн. - втрати від інфляції.

Із змісту позову вбачається, що позивач поставив відповідачу в обумовлений договором постачання №53-123-01-19-05795 від 27.09.2019 року строк товар на суму 3852397,24 грн. разом з ПДВ. Через те, що відповідач в обумовлений договором строк за поставлений товар розрахувався не в повному обсязі та з простроченням, виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання обов`язку по оплаті позивач також просив застосувати до відповідача відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 по даній справі позов задоволено повністю, стягнуто на користь ТОВ "Компанія Укрінтек" з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" грошові кошти в розмірі 80206,52 грн., з яких: заборгованість 8319,52 грн., 3% річних у сумі 38567,14 грн., втрати від інфляції у сумі 33319,78 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати товару у розмірі 8319,60 грн. є законними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з огляду на те, що невиконане відповідачем зобов`язання по оплаті товару є грошовим зобов`язанням, суд також вказав, що на вимогу позивача підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В рішенні місцевий господарський суд зазначив, що сума нарахованих 3% річних за період з 28.12.2019 року по 14.11.2022 року на суму невчасно виконаних грошових зобов`язань згідно розрахунку становить 38567,14 грн., а сума нарахованих втрат від інфляції - 33319,78 грн.

З урахуванням обставин справи та положення законодавства, суд дійшов висновку, що вимога позивача по стягненню 3% річних та втрат від інфляції, є законною і підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського Миколаївської області від 01.02.2023 по справі №915/565 скасувати частково, ухвалити нове рішення в цій частині, яким зменшити суму стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» 3% річних - до 32191,75 грн. та інфляційних втрат річних - до 29032,09 грн.

Апелянт вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, проігнорував та не дослідив докази, які мають значення для справи, а тому рішення суду є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм процесуального права.

На переконання заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, ухвалив необґрунтоване рішення, з порушенням норм процесуального права, не зважаючи на наслідки, які можуть виникнути.

Також апелянт вказує, що місцевим господарським судом стягнуто річні та інфляційні втрати за розрахунком позивача, при цьому суд не перевірив чи арифметично правильно він зроблений, чи правильно вказані терміни оплати. Так, судом не прийнято до уваги заперечення відповідача стосовно встановлення періоду обчислення строку на оплату відповідно до виконання позивачем вимог п.3.2 та 5.1 укладеного договору, з тих підстав, що на видаткових накладних наявні відмітки вхідного контролю з датами отримання товару.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що за підписаним між сторонами договором оплата мала відбуватися протягом 45 робочих днів після постачання товару та виконання позивачем усіх умов п.3.2, 5.1 Договору, тобто останньою датою події, оскільки саме з цієї дати визначається кінцевий термін оплати, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі відповідач надає контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/565/22 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П., що підтверджується протоколом розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» до надходження матеріалів справи №915/565/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

15.03.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/565/22.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №29 від 28.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/565/22.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 28.03.2023 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді: Колоколов С.І., Разюк Г.П.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 прийнято справу №915/565/22 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 у справі №915/565/22, вирішено розглянути апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 у справі №915/565/22 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

05.04.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Компанія Укрінтек» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Позивач не погоджується з доводами відповідача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та вказує, що у заяві про поновлення пропущеного строку для подання відзиву відповідач не зазначив обставин (причин), які унеможливили подання відзиву у встановлений законом строк.

Позивач зазначає, що датою, з якої починається відлік 45 робочих днів на оплату є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару, тобто, розрахунок штрафних санкцій згідно Договору, був складений абсолютно вірно та обґрунтовано.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2019 року у м. Южноукраїнськ позивач (постачальник) уклав із відповідачем (покупець) Договір на постачання товару №53-123-01-19-05795, предметом якого є обов`язок постачальника передати покупцю, а обов`язком покупця є прийняття і оплата товару - аксесуари до робочого одягу (засоби індивідуального захисту) у кількості, асортименті і цінам зазначеним у специфікаціях №1 та №2 (додатки до договору №1 та №2).

На підтвердження цього позивачем приєднано до позову копію Договору на постачання товару №53-123-01-19-05795, Додатки №1 та № 2 до Договору, Додаткову угоду № 1 до Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість товару є твердою та складає 3852397,24 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.2 Договору оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 та № 2 (додатки до договору № 1 та № 2) та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Відповідно до п. 3.2 Договору з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УТК ЗЕД по-позиційно;

- податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УТК ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

- сертифікати перевірки типу або експертизи типу або відповідальності, декларації про відповідність, висновки Державної санітарно-епідеміологічної експертизи (оригінали або копії завірені печаткою постачальника) згідно вимог до тендерної документації.

Відповідно до п. 3.3 Договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Пунктом 5.1 Договору унормовано, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕУ 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЄС".

Згідно з п. 12.1, п. 12.2 Договору останній вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою, та закінчується 31.12.2020 року.

У відповідності до специфікації № 1 та № 2 до Договору, сторонами погоджено поставку відповідачу товару на загальну суму 3852397,24 грн. разом із ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: №2502 від 22.10.2019 року, №2576 від 30.10.2019 року, №2598 від 30.10.2019 року, №2934 від 11.12.2019 року, №2936 від 11.12.2019 року, №2968 від 12.12.2019 року, №15 від 08.01.2020 року, №130 від 27.01.2020 року, №1310 від 11.09.2020 року, №1739 від 01.12.2020 року, завірені копії яких приєднані позивачем до позовної заяви.

Зазначені поставки товару відображені у податковій звітності шляхом внесення до Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів ДПС України» податкових накладних від 22.10.2019 №125; від 30.10.2019 №204; від 11.12.2019 №66, №67; від 12.12.2019 №82; від 08.01.2020 №3; від 27.01.2019 №88; від 11.09.2020 №43, від 01.12.2020 №1, що підтверджується наявними у матеріалах копіями вказаних податкових накладних та квитанцій до них.

Відповідач здійснив часткову оплату товару з простроченням на загальну суму 3844077,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №УПТК/609, №УПТК/611, №УПТК/606, №УПТК/605 від 31.01.2020 року; №УПТК/610, №УПТК/608, №УПТК/607 від 03.02.2020 року; №УПТК/813, №УПТК/812 від 10.03.2020 року; №УПТК/877 від 31.03.2020 року; №УПТК/1090, №УПТК/1091, №УПТК/1088, №УПТК/1089 від 31.07.2020 року; №УПТК/1182, №УПТК/1183, №УПТК/1184 від 27.08.2020 року; №УПТК/1220, №УПТК/1221 від 02.09.2020 року, №УПТК/1356 від 05.10.2020 року.

Заборгованість у сумі 8319,60 грн. за поставлений товар залишилася несплаченою відповідачем.

28.05.2020 року та 18.06.2020 року на адресу відповідача позивачем було направлено претензії № 05/20-111 та №06/20-49.

Листом № 07/10909 від 08.07.2020 року відповідач претензійні вимоги визнав, повідомив про неможливість погашення заборгованості у строк встановлений договором, у зв`язку зі значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ним та суттєвим зменшенням обсягу відпуску електроенергії. Будь-якого документального підтвердження вказаних обставин до листа не додано, пояснень щодо взаємозв`язку між виконанням фінансових зобов`язань перед нами та браком коштів за відпущену електроенергію - не надано.

Оскільки в порушення умов договору оплата продукції була здійснена відповідачем не в повному обсязі і з простроченням, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача 8319,60 грн. заборгованості за договором, 38567,14 грн. 3% річних та 33319,78 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати поставленого товару.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку за своєю юридичною природою Договір №МП/81/04/2021 від 02.04.2021 є договором поставки.

Згідно з приписами частини першої ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Виходячи із приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, відповідачем всупереч умов договору та вищенаведених норм законодавства зобов`язання по оплаті отриманого товару виконано з простроченням та не в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідачем рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу не оскаржується, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією не переглядається.

Стосовно доводів апелянта в частині неправильного початку обчислення дати оплати за поставлений товар, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалося раніше, відповідно до п. 2.2 Договору оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно Специфікації № 1 та № 2 (Додатки до договору № 1 та № 2) та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 цього Договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Відповідно до п. 3.2 Договору з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УТК ЗЕД по-позиційно;

- податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УТК ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

- сертифікати перевірки типу або експертизи типу або відповідальності, декларації про відповідність, висновки Державної санітарно-епідеміологічної експертизи (оригінали або копії завірені печаткою постачальника) згідно вимог до тендерної документації.

Відповідно до п. 3.3 Договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з п. 5.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕУ 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЄС".

Так, з умов укладеного між сторонами договору вбачається, що дата, з якої починається відлік 45 робочих днів на оплату є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

З огляду на обставини справи, зміст укладеного між сторонами договору, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оплата мала відбуватися протягом 45 днів після постачання товару та виконання позивачем всіх умов п.3.2, 5.1 Договору, з огляду на що ці доводи не приймаються до уваги.

Таким чином, позивачем правильно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням періоду прострочення з 28.12.2019 року по 14.11.2022 року на суму невчасно виконаних грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Перевіривши здійснений позивачем та судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджуєтсья з його правильністю та обгрунтованістю та зазначає, що сума нарахованих 3% річних за період з 28.12.2019 року по 14.11.2022 року на суму невчасно виконаних грошових зобов`язань згідно розрахунку становить 38567,14 грн., а інфляційних втрат за вказаний період становить 33319,78 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

За приписами ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язано з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Апеляційний суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 24.12.2019 № 910/5172/19 зазначив, що можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Змістовний аналіз правової природи, сутності, ознак процесуальних строків та їх нормативна регламентація, в тому числі щодо їх поновлення /продовження, дають підстави для висновку, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасника справи перебувають в залежності від дій (бездіяльності), рішень саме конкретно визначеного відповідного учасника справи. Процесуальні строки, як нетипові нормативні приписи, регламентують процесуальну діяльність не усіх учасників господарського процесу, а лише конкретного учасника справи.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Таким чином, оскільки зазначені у клопотанні підстави не свідчать про те, що у учасника справи були реальні перешкоди вчасно подати відзив на позовну заяву, апеляційний суд, враховуючи наведену вище позицію Верховного Суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не наведено належних підстав для поновлення строку на подання відзиву.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення відзиву без розгляду.

Доводи скаржника не спростовують вірних висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 у справі №915/565/22 задоволенню не підлягає, а рішення суду залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 у справі №915/565/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2023 у справі №915/565/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: С.І. Колоколов

Г.П. Разюк