РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2023Справа № 910/4857/23
За позовом Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен"

про стягнення 56 717,48 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен" про стягнення заборгованості 56 717,48 грн. за Договором від 06.12.2022 № СТ222/22/535, з яких: 42 582,42 грн. - сума попередньої передоплати, 6 387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн. - пені, 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Вказаною ухвалою було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 6 - Д, оф. 43.

Проте, поштовий конверт № 01 було повернуто суду 27.04.2023 з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом встановлено, що правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На виконання усних домовленостей, досягнутих між позивачем, як покупцем та відповідачем, як постачальником, з поставки товару, останнім виставлено позивачеві рахунок від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн., який оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 02.12.2022 № 2396 на суму 38 410,92 грн. та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., який оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 05.12.2022 № 2397 на суму 39 973,50 грн.

Як зазначає Позивач, після оплати позивачем рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., 06.12.2022 між сторонами укладено Договір № СТ222/22/535.

Матеріали справи містять копію договору № СТ222/22/535 від 06.12.2022, укладеного між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець).

Як вказує позивач, вказаний договір поставки від 06.12.2022 було укладено в доповнення до виставлених відповідачем рахунків на оплату від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн. та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., які позивачем повністю оплачені.

Зважаючи, що товар мав бути поставлений протягом 10-ти днів з моменту отримання оплати, та така оплата здійснена 02.12.2022р. та 05.12.2022р., відповідач, на переконання позивача, мав поставити товар 12.12.2022 та 15.12.2022.

Оскільки станом на 13.12.2022 р. відповідачем не був поставлений товар (арматура 28) згідно рахунку від 02.12.2022 року № СТ-0006645 та який мав бути поставлений до 12.12.2022р., позивачем 13.12.2022р. було скеровано лист за №28 на адресу ТОВ "Металоцентри Стілмен" з вимогою повернути всі кошти, які були перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 2396 від 02.12.2022 р. в розмірі 38 410, 92 грн., № 2397 від 05.12.2022 р. в розмірі 39 973, 50 грн.

Листом від 20.12.2022 р. відповідач повідомив, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, однак не може їх виконати через форс-мажорні обставини, які відбуваються на території України з 24.02.2022 р., та засвідчені листом ТПП України № 2024/02.-7.1.

При цьому, ні в листі Позивача від 13.12.2022 за №28 ні в Листі Відповідача від 20.12.2022 р. нема посилання на Договір від 06.12.2022 № СТ222/22/535.

В подальшому, після отримання претензії, 29.12.2022 відповідач частково поставив позивачу: арматуру 28 в кількості-108 м, лист 3x1500x3000 -9 м.кв., лист 2x1500x3000 -9 м.кв., на загальну суму 35 802,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Обставини часткової поставки товару підтверджуються видатковими накладними № СТ-0001395 від 28.12.2022 та № СТ-0001396 від 28.12.2022 та ТТН № Ст-001395 від 28.12.2022.

Як вказує позивач, видаткові накладні не підписані сторонами, з огляду на часткову поставку по оплачених рахунках. Проте отримання товару від відповідача на суму 35 802,00 грн., в т.ч. ПДВ позивачем визнається.

Жодного посилання на договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022, вказані видаткові накладні також не містять.

В матеріалах справи міститься Гарантійний лист від 30.12.2022 за № СТ137-22/535, в якому Відповідач зобов`язався допоставити товар відповідно до рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672, а не за Договором.

13.02.2023 позивачем повторно скерована Претензія до відповідача за № 06 від 13.02.2023, в якій позивач вимагав допоставити товар на суму 42 582,42 грн. за Договором від 06.12.2022 № СТ222/22/535 протягом 7 днів з дати отримання такої претензії.

Проте така претензія відповідачем не виконана, товар на суму 42 582,42 грн. згідно рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672 не допоставлений.

За таких обставин, позивач звернувся до суду про стягнення суми попередньої передоплати у сумі 42 582,42 грн., 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат та 6 387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн. - пені, які нараховані позивачем за порушення умов договору № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Суд відхиляє як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не підтверджені матеріалами справи посилання позивача на те, що виставлені відповідачем рахунки від 02.12.2022 та від 05.12.2022 та здійснені позивачем оплати таких рахунків (02.12.2022 та 05.12.2022) проведені на підставі укладеного (після дати здійснення таких операцій) договору поставки № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Так, суд акцентує увагу, що жодних посилань у договорі № СТ222/22/535 від 06.12.2022 на вказані рахунки та платіжні доручення - не має. Більше того, жодних посилань на договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022 у порядку досудового врегулювання (претензії та відповідь на претензію, гарантійний лист) такі документи не містять. Суд зауважує, що сторонами господарських відносин здійснювалось посилання виключно на рахунки які були виставлені позивачем.

Як було судом встановлено вище, видаткові накладні накладними № СТ-0001395 від 28.12.2022 та № СТ-0001396 від 28.12.2022 та ТТН № Ст-001395 від 28.12.2022 та ТТН № Ст-001395 від 28.12.2022 жодних посилань на Договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022 також не містять.

Варто зауважити, що в часовій послідовності, за загальними і сталими правилами господарських відносин, спочатку укладається договір, а в подальшому, здійснюються дії на його виконання: виставлення рахунків, оплата, поставка тощо. Вказане кореспондується з положеннями податкового законодавства, та виникнення у сторін податкових обов`язків у відповідності на статуту господарської операції.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання рахунків, шляхом їх оплати, що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України.

Як було встановлено судом, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виставлено позивачеві рахунки від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн., які оплачені позивачем відповідно до платіжного доручення від 02.12.2022 № 2396 на суму 38 410,92 грн. та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., який оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 05.12.2022 № 2397 на суму 39 973,50 грн.

Відповідно до вказаних рахунків, термін поставки - протягом 10 робочих днів з моменту отримання постачальником (відповідачем) попередньої оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У даному конкретному випадку, продавець (відповідач), який одержав суму попередньої оплати товару за виставленими рахунками, не передав товар на суму 42 582,42 грн. Строк (термін) виконання боржником обов`язку встановлений - протягом 10 робочих днів з дати оплати рахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Окрім того, зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення сплаченої за товар грошової суми.

Суду не надано доказів визначення сторонами строку повернення сплаченої за товар грошової суми за рахунками, на яку товар поставлено не було. Тому, у даному випадку суд застосовує ч.2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. При цьому боржник повинен виконати таке зобов`язання у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором.

Тобто, Відповідач повинен був повернути позивачу заявлену суму попередньої оплати (42 582,42 грн.), в строк відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, а саме у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України.

Так, відповідно до Претензії позивача, скерованої відповідачу від 13.02.2023 № 06, позивач вимагав у відповідача допоставити товар на суму 42 582,42 грн.

При цьому, до суду позивач звернувся з даним позовом з вимогою до відповідача про повернення суми передоплати у розмірі 42 582,42 грн. за Договором від 06.12.2022 № СТ222/22/535.

Проте, Позивач як у встановлений приписами частини 2 статті 530 ЦК України строк, так і на дату судового розгляду, не звертався до Відповідача з вимогою про повернення сплаченої за товар грошової суми за рахунками від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672, тому позивач не отримав право на застосування вимог, передбачених ч. 2 ст. 693 ЦК України, тобто право на повернення проведеної ним попередньої оплати в сумі 42 582,42 грн. за рахунками.

Оскільки Позивач не скористався своїм правом, на повернення попередньої оплати за зазначеними рахунками, передбаченим ч. 2 ст. 693 ЦК України, про що свідчить матеріали справи, суд прийшов до висновку, що строк повернення сплаченої за товар грошової суми, на яку товар поставлено не було (42 582,42 грн.), не настав і тому позовні вимоги Позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, судом оцінені обставини щодо направлення відповідачу претензії від 13.12.2022р. з вимогою повернути всі кошти, сплачені по виставлених відповідачем рахунках. Суд зазначає, що з огляду на те, що позивачем скеровано наступну претензію з вимогою саме допоставити товар, яка скерована до відповідача після зазначеної претензії, а саме від 13.02.2023, суд розцінює вказані обставини як відмову позивача від вимоги про повернення коштів, направлену відповідачу раніше.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 6 387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн. - пені, 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат, які заявлені до стягнення за порушення грошового зобов`язання, суд зазначає, що судом не встановлено порушення строку повернення відповідачем попередньої оплати за Договором від 06.12.2022 № СТ222/22/535, з огляду на що такі вимоги не підлягають задоволенню, в тому числі і як похідні.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача повністю.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко