УХВАЛА

25 травня 2023 року

м. Київ

Справа № 924/224/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

скаржника (Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"): Бабенко А. І.

боржника (Собчука О. В.): Сковорода О. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023

у складі колегії суддів: Дужича С. П. (головуючого), Павлюк І. Ю., Савченка Г. І.

та на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2022

у складі судді Субботіної Л. О.

у справі за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

1. 21.04.2022 до Господарського суду Хмельницької області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 в порядку пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) у якій заявник просив відкрити провадження у справі про неплатоспроможність та затвердити план реструктуризації заборгованості з огляду на неможливість погасити заборгованість за кредитним договором від 17.01.2007 № 172007 у зв`язку з стрімким зростанням курсу іноземної валюти та знеціненням отримуваних боржником доходів.

2. Судами попередніх інстанцій установлено, що 17.01.2007 між ВАТ АБ "Укргазбанк", як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 172007, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на купівлю квартири в сумі 67 485,15 дол. США із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 8,9 % річних, щомісячною комісією 0,2 % від суми кредиту та сплатою одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту.

3. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, в забезпечення кредиту надано: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 70,0 м2, житлова площа 42,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВЕМ від 09.01.2007 № 933939, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. згідно з умовами договору застави від 17.01.2007, укладеного банком з позичальником, який є невід`ємною частиною дійсного договору. Згідно з пунктом 3.3.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується використати та повернути кредит в сумі 67 485,15 дол. США згідно графіку але не пізніше 16.01.2032.

4. Також 17.01.2007 між ВАТ АБ "Укргазбанк", як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки, за умовами якого цим договором забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя як кредитора за умовами кредитного договору від 17.01.2007 № 172007, укладеного між іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_1 .

5. За результатами судових спорів між банком та боржником було встановлено загальний розмір заборгованості, зокрема, загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк", відповідно до постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 686/9372/16, з урахуванням рішень судів першої та апеляційної інстанції у зазначеній справі становить 49 875,39 дол. США та 24 572,47 грн і складається з строкової заборгованості за кредитом в розмірі 45 252,83 дол. США, простроченої заборгованості по процентам в сумі 4 446,49 дол. США, поточної заборгованості по процентам в сумі 176,07 дол. США, а також пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 24 572,47 грн.

6. Судами попередніх інстанцій установлено, що предметом плану реструктуризації боргу боржника є заборгованість за кредитним договором від 17.01.2007 № 172007 в загальному розмірі 49 875,39 дол. США, яка складається з строкової заборгованості за кредитом в розмірі 45 252,83 дол. США, простроченої заборгованості по процентам в сумі 4 446,49 дол. США, поточної заборгованості по процентам в сумі 176,07 дол. США, а також судові витрати в сумі 62 209,78 грн, з урахуванням того, що відповідно до пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, до вимог забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

7. З урахуванням додатково поданого плану реструктуризації боргу, вимоги забезпеченого кредитора визначені у розмірі ринкової вартості квартири, переданої в іпотеку, яка складає 980 000,00 грн відповідно до звіту про оцінку майна від 13.06.2022 №4310/06, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Оціночна компанія "Лемберг".

8. Уточнений план реструктуризації боргу поданий ОСОБА_1 25.07.2022 з урахуванням оцінки ПП "Оціночна компанія "Лемберг", замовленої банком, а в плані реструктуризації боргу, запропонованому заявником, вартість оцінки квартири становила 811 000,00 грн.

9. З урахуванням норм КУзПБ залишкова сума боргу, що підлягає погашенню, становить 521 262,00 грн. Боржник визначив відсоткову ставку в розмірі 10,98 % (станом на 19.04.2022 Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб в гривні на 12 місяців дорівнював 7,98% + 3%), строк погашення вимог забезпеченого кредитора - 120 місяців (10 років).

10. Також, у плані реструктуризації боржник зазначив про наявність нерухомого майна: 3-х кімнатна квартира загальною площею 70,0 м2, житловою площею 42,20 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визначив доходи у вигляді заробітної плати, дивідендів та винагороди за цивільно-правовими угодами, які в сукупності становлять 11 000,00 грн на місяць. При цьому розмір суми, яка щомісячно виділятиметься для погашення вимог кредитора, становить 7 150,91 грн.

11. Вимоги кредитора, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргу становлять 937 593,10 грн (з урахуванням курсу дол. США визначеному НБУ на 19.04.2022, який складає - за 1 долар США - 29,25 грн.).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2022 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, затверджено план реструктуризації боргів.

13. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник правомірно звернувся до суду із заявою про свою неплатоспроможність в порядку, визначеному пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, оскільки боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартира), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, встановивши при цьому, що син заявника ОСОБА_2 не є членом сім`ї заявника в розумінні приписів абзацу 22 цього пункту, оскільки не проживає спільно з боржником, тому наявність у його власності 1/2 квартири АДРЕСА_2 , не спростовує зазначеного висновку.

14. Проаналізувавши наданий боржником план реструктуризації, суд першої інстанції врахував, що оцінка ринкової вартості квартири № 141 у м. Хмельницький по вул. Курчатова, 4/1, була визначена оцінювачем, запропонованим кредитором; план реструктуризації відповідає вимогам пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ; обґрунтовано та арифметично вірно визначено розмір вимог кредитора, що підлягає погашенню, вірно встановлено відсоткову ставку, а також обґрунтовано визначений графік погашення кредиторської заборгованості.

15. Крім того, суд першої інстанції зазначив на підставі наявних в матеріалах справи виписки з трудової книжки, довідок ТОВ "Хмельницьке управління механізації" № 14 від 24.03.2022, від 28.03.2022, № 0000-000007 від 03.02.2022, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників ДПС України про суми виплачених доходів, що боржник працевлаштований та має визначені у плані реструктуризації доходи, які дають змогу погасити вимоги кредитора згідно визначеного боржником графіку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

16. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2022 залишено без змін.

17. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, зокрема, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм статті 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

18. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про те, що заявник правомірно звернувся до суду із заявою про свою неплатоспроможність в порядку, визначеному пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, оскільки боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартира), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора.

19. Також суд врахував, що оцінка ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, була визначена оцінювачем, запропонованим кредитором; план реструктуризації відповідає вимогам пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ; обґрунтовано та арифметично вірно визначено розмір вимог кредитора, що підлягає погашенню, вірно встановлено відсоткову ставку, а також обґрунтовано визначений графік погашення кредиторської заборгованості.

20. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що банк свого контррозрахунку до суду першої інстанції не подавав, і більше того не заперечував проти розрахунку, здійсненого заявником та погодився з сумою сплачених заявником платежів за кредитним договором від 17.01.2007 № 172007 у розмірі 76 699,40 дол. США, що складає 46,81%. Крім того, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття і оцінки цих доводів апелянта з огляду на те, що вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21. 16.03.2023 ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2022 у справі № 924/224/22, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 .

Рух касаційної скарги

22. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 924/224/22 визначено колегію суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Картере В. І., Пєсков В. Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023.

23. Ухвалою від 08.05.2023 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі № 924/224/22 за касаційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2022, призначив скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" до розгляду на 25.05.2023; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.05.2023.

24. У судове засідання з`явились представники скаржника (ПАТ АБ "Укргазбанк") та боржника (Собчука О. В.).

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

(ПАТ АБ ?Укргазбанк?)

25. В обґрунтування доводів касаційної скарги ПАТ АБ ?Укргазбанк? стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права та в якості підстави касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилаючись в контексті цієї підстави на неправильне застосування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права (пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ) без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

(боржник ОСОБА_1 )

26. У відзиві ОСОБА_1 заперечує проти задоволення касаційної скарги та зазначає, що рішення судів обох інстанцій є такими, які прийняті з урахуванням норм процесуального та матеріального права, а також наявних позицій Верховного Суду у зазначеній категорії справ. Окремо боржник зазначає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, на незастосування яких в оскаржених судових рішеннях посилається скаржник, зроблені щодо інших правовідносин ніж ті, які виникли в оскаржуваній справі та щодо іншого предмету розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

28. Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

29. Частиною першою статті 300 ГПК України у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-XI визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

30. Отже, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

31. Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

32. Тому у цій справі касаційний розгляд здійснюється в межах доводів поданої відповідачем касаційної скарги.

33. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

34. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

35. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.

36. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

37. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №924/224/22 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

38. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

39. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

40. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

41. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: 1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

42. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала свої правові висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" при застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

43. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що:

- правовідносини розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (пункт 17 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19 (провадження № 14-73цс21);

- подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16; ухвала від 14.12.20218 у справі № 910/21267/16; ухвала від 20.05.2021 у справі № 904/6125/20; пункт 18 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19);

- під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц; пункт 6.30 постанови від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; постанова від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; постанова від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г).

44. Отже, подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але й також у разі їх схожості, що визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

45. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

46. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив, тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

47. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

48. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

49. Таким чином наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення подібності таких складових елементів (критеріїв) як предмет спору (заявлених вимог), підстави позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справах за результатами перегляду яких Верховним Судом сформовано правовий висновок, про неврахування якого стверджує касатор.

50. Відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касатор обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв тягне за собою процесуальні наслідки встановлені статтею 296 ГПК України, а саме закриття касаційного провадження.

51. Аналіз висновків викладених в постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20 на яку посилався скаржник у касаційній скарзі як на висновки Верховного Суду, що не були враховані судами попередніх інстанції й при прийнятті оскаржених рішень у цій справі свідчить, що правовідносини у зазначених справах є неподібними правовідносинам, які склалися між сторонами у цій справі № 924/224/22, що переглядається, з огляду на таке.

52. У цій справі № 924/224/22, що переглядається, предметом розгляду є заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та затвердження плану реструктуризації боргів боржника, подана на підставі пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, за результатом розгляду якої, оскарженою ухвалою було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи, введено процедуру реструктуризації боргів боржника фізичної особи та затверджено план реструктуризації боргів.

53. За змістом касаційної скарги скаржник стверджує про неврахування судами попередніх інстанцій, норми права, а саме пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20.

54. Водночас, відповідно до постанови Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, на яку зроблено посилання в касаційній скарзі, предметом розгляду була заява кредитора з грошовими вимогами до боржника юридичної особи, які ґрунтуються на договорі поруки, за яким боржник забезпечував виконання зобов`язання іншої особи.

55. Отже, правовідносини у справі наведеній скаржником та у справі, що розглядається, є неподібними, оскільки у кожній із справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймались відповідні судові рішення, за інших фактичних обставин справи, а також матеріально-правового регулювання спірних правовідносин та іншого предмету розгляду.

56. За таких умов, помилковими є аргументи ПАТ АБ "Укргазбанк", щодо незастосування судами попередніх інстанцій, при ухвалені оскаржуваних рішень, висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, оскільки зазначені висновки зроблені щодо різних предметів розгляду.

57. При розгляді цієї справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

58. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

59. Крім того ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

60. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

61. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

62. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі ""Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

63. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

64. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

65. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

66. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

67. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

68. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

69. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

70. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

71. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

72. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі Monnel and Morris v. the United Kingdom", а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden").

73. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 201/2832/19, від 03.07.2019 у справі № 757/12646/16, від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, від 14.02.2018 у справі № 379/1256/15-ц, від 08.02.2018 у справі № 756/9955/16-ц та постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

74. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2022 у справі № 924/224/22 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, позаяк після відкриття касаційного провадження судом встановлено, що висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними правовідносинам у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 924/224/22 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк ?Укргазбанк? на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2022.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. І. Картере

В. Г. Пєсков