СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Харків Справа № 913/287/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" (вх. № 526 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Шеліхіною Р.М., повний текст складено 27.02.2023,

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД", м.Старобільськ Луганської області,

про стягнення 93074,98 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" () на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" () в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця" () заборгованість за розподіл електричної енергії у сумі 69608,16 грн за період березень-травень 2022 року, 3 % річних за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 921,57 грн, інфляційні втрати у сумі 1144,21 грн за період з 18.04.2022 по 31.10.2022, пеню за загальний період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 14440,22 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у сумі 6960,82 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2481 грн.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи, належними та допустимими доказами, підтверджено надання позивачем послуг розподілу електричної енергії ТОВ «Енера Схід» за період березень-травень 2022 року на суму 190073,01 грн. Факт надання вказаних послуг не оспорюється відповідачем. Відповідач частково розрахувався за послуги, надані у березні 2022 року на суму 120464,85 грн, таким чином несплаченим залишився борг на суму 69608,16 грн, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновків, що позов в частині стягнення заборгованості за розподіл електричної енергії підлягає задоволенню. Посилаючись на ст. 625 ЦК України та перевіривши наданий позивачем розрахунок щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд визнав його арифметично вірним та задовольнив позовні вимоги цій частині. Також посилаючись на ст. 549 ЦК України та п. 4.2. Порядку розрахунків, суд визнав правомірними та задовольнив вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу. При цьому суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, який засвідчує введення воєнного стану як форс-мажору, на який посилається відповідач, засвідчує форс-мажор в цілому, однак це не означає, що він стає непереборною обставиною виконання зобов`язань за спірним договором, а відсутність грошових коштів у особи відповідача, а також боргові зобов`язання по відношенню до кредиторів не звільняють особу відповідача від виконання обов`язків за договором у відповідності до умов договору та вимог закону.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" звернулось засобами електронного зв`язку до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за розподіл електричної енергії у сумі 69608,16 грн за період березень-травень 2022 року, 3 % річних за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 921,57 грн, інфляційних втрат у сумі 1144,21 грн за період з 18.04.2022 по 31.10.2022, пені за загальний період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 14440,22 грн, штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у сумі 6960,82 грн, витрат зі сплати судового збору у сумі 2481 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству "Українська залізниця", м.Київ, в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і є необґрунтованим. Апелянт, зокрема зазначив, що матеріали справи містять лист відповідача від 04.03.2022 №01-52/2/841, яким було повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин, з долученням до нього листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за вих. № 2024/02.0-7.1. ТОВ «ЕНЕРА СХІД» було дотримано всіх вимог Договору та закону, стосовно повідомлення позивача, що війна та її наслідки (зокрема - захоплення території Луганської області, підприємств розташованих на захопленій території та побутових споживачів, а також майна і документації ТОВ «ЕНЕРА СХІД») як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності та продовжує термін виконання зобов`язань на період дії форс-мажорних обставин за умовами п.7.1. Договору, оскільки саме внаслідок пов`язаних із нею обставин Товариство не може виконати конкретні договірні зобов`язання. Також відповідач послався на неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у невірному застосуванні судом першої інстанції нормативно-правового акту (Постанови від 27.02.2022 № 333 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП»), оскільки на момент звернення позивача з позовною заявою, діяли обмеження щодо застосування учасниками ринку, що провадить діяльність у сфері енергетики, заходів щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" (вх. № 526 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "16" травня 2023 р. о 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

11.05.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця", адвоката Гаврилової І.А., надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вх. № 5363), яку задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2023.

15.05.2022 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Гаврилової І.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 5467), в якому представник просив апеляційну скаргу ТОВ «Енера Схід» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 року у справі № 913/287/22 залишити без змін. Також представник позивача просив визнати причини пропущення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу поважними та поновити вказаний строк.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Позивач зазначив, що матеріалами справи, належними та допустимими доказами підтверджено надання позивачем послуг розподілу електричної енергії ТОВ «Енера Схід» у період березень-травень 2022 року. Факт надання вказаних послуг не оспорюється відповідачем. За наявності встановленого факту прострочення оплати з боку відповідача, суд дійшов вірного висновку про стягнення з останнього основної суми боргу, штрафних санкцій, 3 % річних, пені та інфляційних втрат за весь час прострочення. Крім того, сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: 1) подія (форс-мажорна обставина); 2) непередбачуваність обставин; 3) причинно-наслідковий зв`язок між обставиною(подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; 4) неможливість виконання і альтернативного виконання. При цьому лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є законодавчо визначеною формою засвідчення форс-мажорних обставин. Таким документом є насамперед сертифікат ТПП України, при видачі якого в тому числі здійснюються аналіз щодо причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконувати зобов`язання та такими обставинами згідно Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, хибними є доводи скаржника про необхідність відмови в позові з посиланням на постанову НКРЕКП від 27.02.2022 № 333, оскільки даною постановою, зокрема п. 5, рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». Рекомендації Регулятора не створюють, не змінюють та не припиняють будь яких прав та обов`язків у сторін договору, та відповідно не можуть бути підставою для звільнення відповідача від зобов`язань, взятих на себе за договором та переоцінки обставин справи.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 16.05.2023 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Водночас 16.05.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що відповідач отримав через систему "Електронний суд" 15.05.2023 відзив позивача та не мав можливості скористатись правом на підготовку своєї правової позиції в судове засідання призначене на 16.05.2023.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання про поновлення строків на подання відзиву.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 вирішено відкласти розгляд даної справи на 06 червня 2023 року о 11:45 годині; повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр.Незалежності, 13, 1-й поверх, зал №104.

Після проведеного судового засідання 16.05.2023 до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку від представника позивача адвоката Гаврилової І.А. повторно надійшла заява про участь у судовому засіданні призначеному на 16.05.2023 у режимі відеоконференції (вх.№ 5528) та відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 5527) в роздрукованому вигляді, до якого надано докази надіслання відзиву апелянту 10.05.2023.

30.05.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вх. №6148), в якій заявник просить забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі його представника адвоката Герасименко О.О. Вказана заява задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2023.

02.06.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" надійшли пояснення (вх. № 6312), в яких відповідач зазначив, що ним було вжиті всі можливі заходи для недопущення порушення умов договору та просив відмовити у визнанні поважними причини пропущення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та відмовити у прийняті відзиву на апеляційну скаргу у зв`язку з пропущенням строку його подання.

05.06.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця", адвоката Гаврилової І.А., надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 06 червня 2023 року о 11:45 годині, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вх. № 6348).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 відмовлено у задоволенні поданої заяви адвоката Гаврилової І.А. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з підстав порушення встановлених частиною другою статті 197 ГПК України строків подання заяви.

06.06.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника позивача, адвоката Гаврилової І.А., повторно надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку, в якій заявлено клопотання про поновлення строків її подання (вх.№6412).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 поновлено представнику позивача адвокату Гавриловій І.А. строк на подання клопотання про участь у судовому засіданні у справі № 913/287/22 в режимі відеоконференції та задоволено подану заяву.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 06.06.2023 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представників сторін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю скасувати. Присутній представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просив в задоволені апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

З приводу заявленого клопотання представника позивача про поновлення строків подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2023р. визначено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 09.05.2023р.

Як зазначалось судом вище, 15.05.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Гаврилової І.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 5467), в якому представник просив визнати причини пропущення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу поважними та поновити вказаний строк, зазначивши, що договір на надання правової допомоги був укладений адвокатом з позивачем лише 10.05.2023. Вказав, що засобами поштового зв`язку відзив також був направлений 10.05.2023 на адресу суду та на адресу апелянта.

Докази направлення 10.05.2023 відзиву засобами поштового зв`язку містяться в матеріалах справи (т.1, а.с. 98-100).

Розглянувши наведені представником позивача причини пропуску строку для подання відзиву, враховуючи незначний термін його пропуску (відзив надісланий на наступний день після встановленого строку засобами поштового зв`язку), апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску відповідачем строку подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому поновлює його і приймає відзив до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як встановлено судом першої інстанції згідно постанови НКРЕКП від 08.11.2018 за №1395 - ПАТ «Українська залізниця» () анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанови НКРЕКП від 19 лютого 2016 року № 213, та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії з 01.01.2019 року.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Схід", як постачальником електричної енергії, 28.12.2018 підписано заяву-приєднання №56 до умов публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 19.12.2018 №01/2/44-18 Акціонерного товариства «Українська Залізниця», як оператора системи розподілу (т.1, а.с. 15).

За умовами п.1.1. публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - публічний договір) цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника як послуги ОСР. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання постачальника до умов цього договору (т. 1, а.с. 10-12).

Постачальник здійснює придбання та оплату послуг з розподілу електричної енергії згідно з умовами глави 3 цього договору за сукупністю споживачів постачальника, які згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) здійснюють оплату послуг з розподілу електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника, та послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів постачальника згідно з додатком 2 «Порядок розрахунків», який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.2. публічного договору).

Згідно п.3.1. публічного договору ціна послуг з розподілу визначається згідно з Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії затвердженого Регулятором.

Вартість договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії придбаває постачальник, та вартість інших послуг за договором (п.3.2. публічного договору).

Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно) (п.3.3. публічного договору).

За умовами п. 3.4. публічного договору оплата послуг з розподілу, визначених у п.3.2. договору, здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду відповідно до прогнозованих обсягів постачання електроенергії на наступний розрахунковий місяць, наданих постачальником у додатку 5 до цього договору з наступним перерахунком.

Відповідно до п.6.6. публічного договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення), по день фактичної оплати.

Згідно з п.2.2. додатку 2 «Порядок розрахунків», оплата вартості послуги з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати, яка визначається на підставі заявлених постачальником згідно додатку 5 до договору обсягів постачання електричної енергії для споживачів, оплата за розподіл яких здійснюється через постачальника. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСП, зазначений у п.11.2 цього договору, до 25-го числа, що передує початку розрахункового періоду (т.1, а.с. 13-14).

Постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. (п.2.3. порядку розрахунків).

Датою отримання рахунку постачальником вважається: - у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику постачальника - дата отримання цього рахунка постачальником, зазначена ним в рахунку на екземплярі ОСР; - в разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту-з дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів); -в разі отримання рахунка нарочним - дата вручення його постачальнику; -в разі направлення рахунка електронною поштою - вважається наступний робочий день після отримання їх ОСР.

В разі неотримання постачальником рахунків та актів приймання-передачі ОСР направляє зазначені документи поштовим зв`язком (п.2.4. порядку розрахунків).

Як зазначено в п.4.1. Порядку розрахунків, у разі несплати постачальником попередньої оплати за надання послуг з розподілу електричної енергії до умов п.2.1., п.2.2. цього порядку розрахунків, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати.

У разі несплати постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу (п.4.1-4.2. Порядку розрахунків).

За внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення), по день фактичної оплати (п.4.3. Порядку розрахунків).

Позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії 2 класу напруги і оформив надані послуги актами приймання-передачі: - від 31.03.2022 №03/56 в обсязі 127101 кВтт на суму 135681,34 грн; - від 30.04.2022 №04/56 в обсязі 23060 кВтт на суму 24616,74 грн; - від 31.05.2022 №05/56 в обсязі 27892 кВтт на суму 29774,93 грн. (т.1, а.с. 133-136).

До матеріалів справи позивач надав рахунки-фактури: - від 31.03.2022 №03/56 на суму 135681,34 грн; - від 30.04.2022 №04/56 на суму 24616,74 грн; - від 31.05.2022 №05/56 на суму 29774,93 грн. (т.1, а.с. 18, 20-21).

Матеріали справи містять скріншоти з електронної пошти позивача з доказами направлення вищевказаних рахунків та актів на електронну адресу відповідача - , зокрема: - рахунок та акт за березень 2022 року направлено - 10.04.2022; -рахунок та акт за квітень 2022 року направлено - 09.05.2022; - рахунок та акт за травень 2022 року направлено - 09.06.2022 (т. 1, а.с.17-22).

До справи позивач надає реєстри споживачів постачальника за універсальною послугою ТОВ «Енера Схід» яким забезпечено розподіл електричної енергії мережами оператора системи розподілу АТ «Укрзалізниця» за розрахункові періоди березень-травень 2022 року, підписані обома сторонами спору та скріплені печатками підприємств (т.1, а.с. 23-31).

Відповідач за послуги з розподілу електричної енергії розрахувався частково, а саме за березень 2022 року сплатив 120464,85 грн. Несплаченим залишився борг за березень 2022 року у сумі 15216,49 грн, за квітень 2022 року у сумі 24616,74 грн та за травень 2022 року у сумі 29774,93 грн, всього на суму 69608,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач також надсилав на адресу для листування відповідача: 21037, м.Вінниця, вул.Пирогова, буд.131 акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.09.2022, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.09.2022 №898, та претензію про сплату заборгованості у сумі 69608,16 грн від 09.11.2022 №ЕЕЦ-15/948, яку позивач направив на електронну адресу відповідача 10.11.2022 (т. 1, а.с. 32-39).

У відповіді від 24.11.2022 №01-42/2/73 відповідач вказав, що від виконання зобов`язань не відмовляється, просить відтермінувати оплату та посилається на виникнення форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України, що унеможливлює своєчасну оплату послуг відповідача (т.1, а.с. 40-41).

У зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості за розподілену електричну енергію за період з березня по квітень 2022 року, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось у грудні 2022 до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення 93074,98 грн, з них: - 69608,16 грн - основної заборгованості за період березень-травень 2022 року; -14440,22 грн - пені за загальний період з 18.04.2022 по 31.10.2022 (розрахунок здійснено за кожним актом окремо); - 6960,82 грн - штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів; - 921,57 грн - 3% річних за період з 18.04.2022 по 31.10.2022; - 144,21 грн - інфляційних втрат за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 (з урахуванням поданої позивачем заяви від 10.01.2023 №ЕЕЦ-15/42 про уточнення позовних вимог).

20.02.2023 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог повністю з підстав зазначених вище у зазначеній постанові.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, позивач на виконання умов публічного договору надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії, що підтверджується актами приймання-передачі: від 31.03.2022 №03/56 в обсязі 127101 кВтт на суму 135681,34 грн; від 30.04.2022 №04/56 в обсязі 23060 кВтт на суму 24616,74 грн; від 31.05.2022 №05/56 в обсязі 27892 кВтт на суму 29774,93 грн., всього на суму 190073,01 грн.

Згідно умов Договору, постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. (п.2.3. порядку розрахунків).

Відповідач за послуги з розподілу електричної енергії розрахувався частково, а саме за березень 2022 року сплатив 120464,85 грн. Несплаченим залишився борг за березень 2022 року у сумі 15216,49 грн, за квітень 2022 року у сумі 24616,74 грн та за травень 2022 року у сумі 29774,93 грн, всього на суму 69608,16 грн.

Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджено не виконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати послуги з розподілу електричної енергії за вказаний період.

10.11.2022 на електронну адресу відповідача позивач направив претензію про сплату заборгованості у сумі 69608,16 грн від 09.11.2022 №ЕЕЦ-15/948, однак вказане також не призвело до погашення відповідачем заборгованості.

З приводу доводів скаржника наведених в апеляційній скарзі щодо наявності настання форс-мажорних обставин, як обставин непереборної сили, які продовжують термін виконання зобов`язань та звільняють від відповідальності відповідача на період дії форс-мажорних обставин за умовами договору, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому у пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частиною 2 статті 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 6.7 публічного договору передбачено, що постачальник не несе відповідальності перед ОСР відповідно до вимог п. 6.6 цієї глави, якщо доведе, що порушення виникли з вини ОСР, споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п. 7.1 публічного договору сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України. Строк виконання зобов`язань у такому випадку відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Пунктом 7.2 публічного договору встановлено, що сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через 5 днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У подальшому законами України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, від 21.04.2022 № 02212-ІХ, від 22.05.2022 № 2263-ІХ, від 15.08.2022 № 2500-IX, від 16.11.2022 № 2738- IX, від 07.02.2023 №2915-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" затверджено відповідні укази Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023 якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити, або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Апелянт послався на дотримання всіх вимог публічного договору (п. 7.2) та закону, стосовно повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили шляхом надсилання на електронну адресу позивача відповідного листа від 04.03.2022 №01-52/2/841.

При цьому скаржник стверджує, що зазначений лист було надано до суду першої інстанції як додаток до відзиву, який було надіслано за допомогою системи «Електронний суд». Проте перевіривши матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено його відсутність.

В судовому засіданні 06.06.2023 представник апелянта зачитав зміст вказаного листа від 04.03.2022 №01-52/2/841, в якому відповідач посилаючись на загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) військової агресії Російської Федерації проти України, вказав про наявність обставин непереборної сили, які впливають на виконання вимог договору.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано відповідного сертифіката Торгово-промислової палати України (Регіональної ТПП), яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили щодо невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" конкретних обов`язків з оплати за публічним договором про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Колегія суддів зазначає, що з листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Проте в даному випадку загальний лист ТПП не є достатнім і допустимим доказом настання для відповідача форс-мажорних обставин в конкретних господарських правовідносинах з відповідачем.

Так у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №920/505/22 наведені наступні висновки:

- сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин (з посиланням на постанову Верховного Суду від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21);

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

- в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності з іншими доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень. Навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про настання форс-мажорних обставин, суд повинен оцінювати цей доказ лише у сукупності з іншими.

Зазначення стороною у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Дослідження таких обставин повинно відбуватись із дотриманням вимог частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє відповідача від обов`язків виконати умови договору та від відповідальності за порушення зобов`язань. Засвідчення форс-мажорних обставин загальним листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може бути автоматичною підставою для відтермінування виконання зобов`язань та звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язань. При цьому стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання конкретних зобов`язань.

У зв`язку із вказаним, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що Лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, який засвідчує введення воєнного стану як форс-мажору, на який посилається відповідач, засвідчує форс-мажор в цілому, однак це не означає, що він стає непереборною обставиною виконання зобов`язань за спірним договором.

Посилання апелянта на відсутність у публічному договорі вимог підтверджувати наявність форс-мажорних обставин саме сертифікатом ТПП України, не спростовують зазначених висновків суду, оскільки згідно ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видання за зверненням суб`єкта господарської діяльності саме сертифікату про такі обставини, а не довідки.

В даному випадку зазначенні апелянтом обставини перебування підприємства та побутових споживачів, а також майна і документації Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" на захопленій території Луганської області, звернення відповідача до правоохоронних органів у зв`язку із захопленням майна підприємства, відсутності розрахунків побутових споживачів за постачання ним електроенергії, як підтвердження існування обставин непереборної сили, не є достатніми та належними доказами наявності форс-мажорних обставин та не підтверджують відсутність можливості здійснити відповідачем оплати за отриманні послуги з електропостачання.

При цьому відсутність у контрагента необхідних коштів та наявність у підприємства боргів, зменшення штату працівників підприємства, не вважаються обставинами непереборної сили та не можуть бути підставою для відтермінування виконання зобов`язань за договором, як і підставою для звільнення від відповідальності у зв`язку із порушенням виконання умов договору.

Отже в даному випадку апелянтом не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами військової агресії Російської Федерації проти України, введенням воєнного стану в Україні та невиконанням відповідачем свого зобов`язання з оплати за поставлену електричну енергію за березень, квітень та травень 2022.

На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів не погоджується та вважає необґрунтованим доводи скаржника про наявність підстав для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови відтермінування виконання зобов`язань за публічним договором та для звільнення відповідача від відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, у зв`язку із чим судом першої інстанції правомріно задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за розподіл електричної енергії у сумі 69608,16 грн за період березень-травень 2022 року.

З приводу застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді штрафу та пені у зв`язку із неналежним виконанням господарських зобов`язань, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 ст. 217 ГК України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось судом вище, відповідно до п.6.6. публічного договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення), по день фактичної оплати.

У разі несплати постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу (п.4.2. Порядку розрахунків).

Отже, як законодавством, так і договором передбачена відповідальність у вигляді штрафу та пені у зв`язку із несплатою відповідачем отриманих послуг за розподіл електричної енергії.

Проте Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) було прийнято Постанову "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" від 25.02.2022 №332, на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», з урахуванням змін, внесених Постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП, (пункт 5), було встановлено рекомендації учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до пункту 16 Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. (у редакції постанови НКРЕКП від 413 від 26.04.2022) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Сторони в межах даної справи, а саме - Акціонерне товариство "Українська залізниця" є оператором системи розподілу (в особі філії "Енергозбут" Акціонерного товариства "Українська залізниця"), а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" - є електропостачальником.

Отже, спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", у зв`язку з чим вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як зазначалось судом вище Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД", а також майно та документація відповідача знаходиться на окупованій території Луганської області, на підтвердження чого відповідачем надано до матеріалів справи письмові докази (т.1, а.с. 169-177).

Юридична адреса відповідача - 92702, Луганська область, Старобільський район, місто Старобільськ, площа Базарна, будинок 32 А.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно якого Старобільська міська територіальна громада відноситься до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України з 28.02.2022.

Колегія суддів звертає увагу, що настанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зазначені в Постанові № 332 від 25.02.2022 р. (як у редакції від 25.02.2022 р. так і в редакції від 26.04.2022) щодо рекомендацій та зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», прийнятті саме у зв`язку із обставинами запровадженням в Україні воєнного стану та саме для забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії.

І хоча апеляційний господарський суд дійшов висновків, що обставини перебування підприємства відповідача на окупованій території (та наслідки такого перебування), є недостатніми для підтвердження наявності обставин непереборної сили та застосування форс-мажору для відтермінування зобов`язань та звільнення від відповідальності відповідача, проте зазначені обставини є цілком вагомими для застосування Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. в межах спірних правовідносин.

Вказане спростовує доводи позивача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності підстав застосування судом першої інстанції Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р.

Отже, враховуючи вищевикладене та надавши оцінку кожному доводу сторін з урахуванням балансу інтересів сторін та фактичним обставинам справи у даному конкретному випадку, апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача в частині наявності підстав для застосування до спірних правовідносин Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», а саме в частині зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

При цьому, у відзиві на позовну заяву, який було подано відповідачем до суду першої інстанції, вказано про затвердження НКРЕКП зазначеної Постанови №332 від 25.02.2022 р. та про наявність підстав для її застосування до правовідносин в межах даної справи.

Однак суд першої інстанції не надав оцінку вказаним обставинам та взагалі не зазначив висновків стосовно прийнятої Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. в частині зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Вказане свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за загальний період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 14440,22 грн та штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у сумі 6960,82 грн.

З приводу задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 921,57 грн та інфляційних втрат у сумі 1144,21 грн за період з 18.04.2022 по 31.10.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Як унормовано приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Отже, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновків, що Постанова НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 р. «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (як у редакції від 25.02.2022 р. так і у редакції від 26.04.2022) не розповсюджує свою дію на заявлені до стягнення у даній справі позивачем 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вказані нарахування не є штрафними санкціями.

Отже, враховуючи те, що судовим розглядом встановлено неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" грошових зобов`язань за публічним договором за розподіл електричної енергії на суму 69608,16 грн за період березень-травень 2022 року, відповідачем не зазначено жодних заперечень щодо розрахунку заявлених до стягнення позивачем сум 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає цілком законним рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних на суму 921,57 грн. та 1144,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 2 ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини, перевіривши відповідність рішення нормам процесуального права та застосування норм матеріального права, та враховуючи необґрунтоване задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої пені у сумі 14440,22 грн та суми штрафу у розмірі 6960,82 грн, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому підлягає зміні, у зв`язку із чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" підлягає частковому задоволенню.

За змістом частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 14 статті 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 269, 270, ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СХІД" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22 змінити.

Викласти пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Луганської області від 20.02.2023 справі №913/287/22 у такій редакції:

« 1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Схід» (92702, Луганська область, м. Старобільськ, площа Базарна, буд.32, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5, ) в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (01135, м.Київ, вул.Жилянська, буд.97, ) заборгованість за розподіл електричної енергії у сумі 69608,16 грн за період березень-травень 2022 року, 3 % річних за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 у сумі 921,57 грн, інфляційні втрати у сумі 1144,21 грн за період з 18.04.2022 по 31.10.2022 та витрати зі сплати судового збору у сумі 1910,54 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.».

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5, ) в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (01135, м.Київ, вул.Жилянська, буд.97, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Схід» (92702, Луганська область, м. Старобільськ, площа Базарна, буд.32, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 855,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.06.2023.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель