Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023Справа № 910/13080/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Олексюк О. В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 670 312, 93 грн.

за участю представників:

від позивача: Мельник О. П.

від відповідача: Чикшєєв Є. С.

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "РОЕК", позивач) до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Концерн РРТ, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 4 332 941,41 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови договору про постачання електричної енергії № 16715-ВЦ від 11.03.2022 в частині своєчасної сплати вартості послуг, наданих у період з березня по жовтень 2022, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "РОЕК" просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 662 628,48 грн, пеню в сумі 473 411,45 грн, інфляційні втрати в сумі 167 221,78 грн. та 3 % річних у сумі 29 679,70 грн., а всього - 4 332 941,41 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.12.2022 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що неналежне виконання зобов`язань за договором сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин, які виникли у зв`язку із введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Також вказав, що на підставі розпорядження КМУ № 1026-р від 15.11.2022 "Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету для функціонування цифрового ефірного мовлення" відповідач частково сплатив основний борг, що виник за укладеним сторонами договором № 16715-ВЦ від 11.03.2022 з резервного фонду державного бюджету. Тому, посилаючись на вказані обставини, просив зменшити розмір штрафних санкцій.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказав про сплату відповідачем основного боргу (3 662 628,48 грн.) у повному обсязі, у зв`язку з чим просив стягнути з Концерну РРТ решту первісно заявлених вимог: пеню в сумі 473 411,45 грн, інфляційні втрати в сумі 167 221,78 грн., 3 % річних у сумі 29 679,70 грн, що разом становить 670 312,93 грн. Вказана заява була подана позивачем з додержанням вимог ст. 46 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

Під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити, усно заперечив проти клопотання щодо зменшення штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, просив зменшити розмір штрафних санкцій за ст. 233 ГК України до розумних обсягів.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 11.03.2022 між ТОВ "РОЕК" (постачальник) та Концерном РРТ (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 16715-ВЦ від 11.03.2022 (далі - договір поставки). Відповідно до умов цього договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до договору.

Згідно з п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, зазначений у комерційній пропозиції (п. 5.6 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток № 1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток № 3 до договору) та діє протягом 1 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання, з подальшою пролонгацією (п. 13.1).

Також сторони погодили у комерційній пропозиції "Універсал планова +", що є невід`ємною частиною договору:

- ціну на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, яка залежить від фактичних обсягів споживання електричної енергії в розрахунковому періоді: в межах від 0 до 50 000 кВт*год - 0,15 грн/кВт*год; в межах від 50 001 до 70 000 кВт*год - 0,12 грн/кВт*год; в межах від 70 001 до 150 000 кВт*год - 0,09 грн/кВт*год; в межах від 150 001 до 250 000 кВт*год - 0,07 грн/кВт*год; в межах від 250 001 до 500 000 кВт*год - 0,06 грн/кВт*год; в межах від 500 001 до 1000 000 кВт*год - 0,05 грн/кВт*год; більше 1 000 000 кВт*год - 0,04 грн/кВт*год (п. 2.2);

- спосіб та порядок оплати, а саме: 40 % від вартості договірних величин споживання електричної енергії на розрахунковий період - до 10-го числа поточного місяця; 30 % від вартості договірних величин споживання електричної енергії на розрахунковий період - до 17-го числа поточного місяця; 30 % від вартості договірних величин споживання електричної енергії на розрахунковий період - до 25-го числа поточного місяця на підставі рахунку на оплату планових платежів, наданого постачальником або отриманого споживачем самостійно за відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді відповідно до даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію та актів приймання-передачі електричної енергії (п. 2.).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Так, у заяві-приєднання до договору сторони домовились, що датою початку постачання електричної енергії є 11.03.2022, у зв`язку з чим позивач відкрив відповідачу особові рахунки: о/р НОМЕР_1 , о/р НОМЕР_2 , о/р НОМЕР_3 , о/р НОМЕР_4 , о/р НОМЕР_5 , о/р НОМЕР_6 , о/р НОМЕР_7 , о/р НОМЕР_8 , о/р НОМЕР_9 .

Матеріали справи свідчать, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, з березня по жовтень 2022 надав відповідачу послуги з постачання електричної енергії на загальну суму 3 662 628,48 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції, рахунками на оплату за вказаний період, копії яких наявні у матеріалах справи.

Проте, відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, вартість електричної енергії на вказану суму сплатив несвоєчасно (під час розгляду справи в суді), що підтверджується платіжними інструкціями за період з 28.12.2022 по 17.04.2023, а також банківськими виписками з рахунку позивача.

У зв`язку зі сплатою відповідачем основного боргу в сумі 3 662 628,48 грн. позивач подав, як вже зазначалось, заяву про зменшення розміру позовних вимог. Таким чином на розгляді в суді залишились вимоги ТОВ "РОЕК" про стягнення пені в сумі 473 411,45 грн., інфляційних втрат у сумі 167 221,78 грн. та 3 % річних у сумі 29 679,70 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 10 комерційної пропозиції сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених умовами договору з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. При цьому пеня нараховується за весь період заборгованості її виникнення, починаючи з першого дня наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за спожиту електричну енергію зі встановленням терміну позовної давності щодо її стягнення у 1 рік.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та умови договору, нарахування пені за порушення зобов`язання в сумі 473 411,45 грн. було здійснено позивачем правильно.

Зі свого боку, заперечуючи проти стягнення вказаних штрафних санкцій, відповідач вказав, що порушення зобов`язання відбулось не з його вини, а в силу виключних обставин, тому просив зменшити розмір заявленої позивачем суми.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд врахував наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, період прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо. При цьому наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні вказаних правових норм, вирішується на підставі оцінки судом усіх матеріалів справи.

У даному випадку суд прийняв до уваги, що 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, що триває на даний час.

При цьому Концерн РРТ є постачальником телекомунікаційних послуг, виконує завдання з трансляції програм телебачення та радіомовлення згідно з мобілізаційним завданням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1043-0039 від 05.12.2018 та доведеним до Концерну РРТ наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації № М-9дск від 24.01.2019. Відповідно до цього мобілізаційного завдання Концерн РРТ здійснює надання послуг телебачення та радіомовлення щодо забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, функціонування національної економіки та життєдіяльності населення в воєнний час.

Також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпека держави" Концерн РРТ є стратегічним об`єктом, що має важливе значення для забезпечення інформаційної безпеки держави.

У зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану в Україні, всі комерційні та розважальні проекти (за рахунок яких телеканали мали рекламний дохід) були зняті з ефіру, що, в свою чергу, унеможливило здійснення телерадіокомпаніями своєчасних та повних розрахунків за надані Концерну РРТ телекомунікаційні послуги. Як зазначив відповідач, у зв`язку з невиконання договірних зобов`язань замовниками, дебіторська заборгованість перед Концерном РРТ за надані послуги на даний час становить більше 320 млн грн, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за рахунками відповідача № 3775, № 361. Указані обставини негативно позначилися на фінансовому становищі Концерну РРТ та значно зменшили його дохід у зв`язку з чим сам Концерн РРТ має заборгованість перед Державним бюджетом у розмірі 124 млн. грн.

Крім того згідно із загальновідомою інформацією, на що звернув увагу відповідач, від початку воєнної агресії знищено та пошкоджено значну частину об`єктів Концерну РРТ, частина об`єктів знаходиться на тимчасово окупованій частині України, а шкода, завдана підприємству, оцінюється фахівцями в 600 млн. грн., що вплинуло на фінансове становище Концерну. Більше того, обстріли телекомунікаційних об`єктів відповідача по всій території України та особливо об`єкти в областях, де відбуваються активні бойові дії, не припиняються та щодня завдають Концерну РРТ додаткових значних збитків.

Окрім зазначеного суд також враховує вжиття Концерном РРТ заходів щодо виконання основного зобов`язання за договором за першої можливості (хоч і з простроченням). При цьому таке прострочення тривало саме під час воєнного стану в Україні, постійних обстрілів та інших обставин, зазначених вище, та незначний період.

З іншого боку суд зважає на те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків в результаті дій відповідача, погіршення власного фінансового стану чи виникнення ускладнень у здійсненні господарської діяльності внаслідок прострочення зобов`язання з боку Концерну РРТ.

На підставі викладеного, враховуючи особливий статус відповідача та зважаючи на те, що основне зобов`язання відповідачем було виконане у повному обсязі, прострочення зобов`язання сталося в силу виключних обставин, а наслідки такого прострочення не спричинили позивачу збитків (матеріали позову відповідних доказів не містять), суд вважає за можливе скористатись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, на зменшення неустойки, нарахованої позивачем, та стягнути з відповідача пеню в розмірі 50 % від заявленої суми, що складає 236 705,73 грн. (473 411,45 грн./2).

Стосовно стягнення з Концерну РРТ інфляційних втрат у сумі 167 221,78 грн. та 3 % річних у сумі 29 679,70 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір заявлених матеріальних втрат відповідач також просив зменшити, проте, враховуючи зміст ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, якими передбачено право на зменшення лише штрафних санкцій, суд вважає, що в цій частині клопотання відповідача слід відмовити.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок заявлених матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 167 221,78 грн. та 3 % річних в сумі 29 679,70 грн, як просив позивач.

На підставі викладеного, враховуючи зменшення судом розміру пені, позов ТОВ "РОЕК" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим згідно з п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати по сплаті судового збору, незважаючи зменшення пені, покладаються на відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення 670 312, 93 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, 71-Б, ідентифікаційний код 42101003) пеню в сумі 473 411 (чотириста сімдесят три тисячі чотириста одинадцять) грн. 45 коп., інфляційні втрати в сумі 167 221 (сто шістдесят сім тисяч двісті двадцять одна) грн. 78 коп., 3 % річних у сумі 29 679 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 70 коп. та судовий збір у сумі 10 054 (десять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 69 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 6 червня 2023 року.

Повний текст рішення складений 16 червня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.