СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/1806/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників учасників справи:

від позивача - Камінська А.А.;

від відповідача-2 - Халабурдін С.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача-2 (вх.470Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 (суддя Калініченко Н.В., повний текст складено 13.02.2023) у справі №922/1806/21

за позовом: Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна, с. Кручик Харківської області,

до відповідачів:

1. Богодухівської міської ради Харківської області, м. Богодухів Харківської області;

2. Приватного підприємства "Полліс-1", м. Богодухів Харківської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1:

1. Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, с. Павлівка Харківської області;

2. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,

про визнання незаконними рішень, визнання права користування, визнання недійсними договорів та скасування реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Сільськогосподарський виробничий кооператив імені В.Н. Каразіна (далі - СВК імені В.Н. Каразіна) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача-1, Богодухівської міської ради Харківської області (далі - Богодухівська міська рада) та відповідача-2, Приватного підприємства "Полліс-1" (далі - ПП "Полліс-1"), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1: 1. Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області (далі - Павлівська сільська рада); 2. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, з позовними вимогами про: визнання незаконними та скасування рішень Павлівської сільської ради, визнання за позивачем права користування земельними ділянками, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації речового права оренди ПП "Полліс-1" земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2021 (з урахуванням ухвали від 12.11.2021 про виправлення описки) у справі №922/1806/21 у позові відмовлено частково та вирішено:

- визнати незаконним та скасувати рішення Павлівської сільської ради №547-УІІ від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати" у частині пунктів 2-7 рішення;

- визнати за СВК імені В.Н. Каразіна право користування земельними ділянками, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, загальною площею 83,2571 га;

- визнати недійсними договори оренди землі б/н від 18.09.2020, які укладені між Павлівською сільською радою та ПП "Полліс-1" про оренду земельних ділянок;

- скасувати державну реєстрацію речового права оренди ПП "Полліс-1" земельних ділянок загальною площею 83,2571 га, розташованих та території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стягнуто з Богодухівської міської ради та з ПП "Полліс-1" на користь СВК імені В.Н. Каразіна суму судового збору у розмірі 40 559,70 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2021 у справі №922/1806/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2022 постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2021 у справі №922/1806/21 скасовано, справу №922/1806/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. При цьому судом касаційної інстанції зазначено:

- суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували обставин прийняття трудовим колективом КСП «Шлях Леніна» рішення про розподіл земельної ділянки, виділеної на підставі державного акта №ХР-014-00-000718 від 20.03.1996, між членами трудового колективу, не дослідили процедуру паювання земель КСП «Шлях Леніна», а також наслідки реалізації відповідної процедури;

- обставини щодо процедури реорганізації шляхом перетворення в іншу юридичну особу повинні бути достеменно встановлені під час вирішення питання щодо переходу прав та обов`язків щодо земель колективної власності, виділеної згідно з державним актом. При цьому під час дослідження відповідних обставин необхідно, у тому числі, враховувати висновки, викладені у пунктах 7.12, 7.19 - 7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19;

- суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили та не проаналізували наявні в матеріалах справи докази стосовно обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, як щодо статусу та правового режиму спірних земельних ділянок, так і щодо наявних у позивача правомочностей, що впливає на недоведення останнім порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів, за захистом яких він звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.10.2022 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову та заяву про відмову від частини позовних вимог. За вказаними заявами предметом позову є вимоги про:

- визнання незаконним та скасування рішення Павлiвської сільської ради №514-VII від 09.04.2020 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель Павлiвської сільської ради";

- визнання незаконним та скасовування рішення Павлівської сільської ради №547-УII від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати";

- визнання за СВК імені В.Н. Каразіна права користування земельною ділянкою :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельною ділянкою :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельною ділянкою :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельною ділянкою :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельною ділянкою :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельною ділянкою :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельною ділянкою :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельною ділянкою :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельною ділянкою :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, сукупною загальною площею 78,7919 га, до 01 січня 2025 року, але не пізніше дня державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки;

- визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 18.09.2020, які укладені між Павлiвською сільською радою та ПП "Полліс-1", про оренду земельної ділянки :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельної ділянки :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельної ділянки :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельної ділянки :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельної ділянки :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельної ділянки :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельної ділянки :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельної ділянки :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельної ділянки :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельної ділянки :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельної ділянки :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельної ділянки :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельної ділянки :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га;

- скасування державної реєстрації речового права оренди ПП "Полліс-1" земельних ділянок загальною площею 78,7919 га, розташованих на території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме:

земельної ділянки :02:001:1105 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38358270 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1108 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38356959 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1109 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38356309 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1110 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38355764 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1111 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38355255 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1112 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38354740 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1113 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38364138 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1114 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38363654 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1117 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38363087 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1118 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38362854 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1119 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38362666 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1120 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38362443 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1121 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38362207 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1122 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38361998 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1124 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38361025 від 23.09.2020;

земельної ділянки :02:001:1125 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права №38358857 від 23.09.2020.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 у справі №922/1806/21, ухваленим за наслідками нового розгляду справи, позов СВК імені В.Н. Каразіна задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ПП "Полліс-1" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того апелянт просить стягнути з відповідача судові витрати ПП "Полліс-1" зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу (зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат).

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. На переконання відповідача-2, оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- зробивши висновок про внесення колишніми членами КСП "Шлях Леніна" своїх земельних часток (паїв) як внеску до пайового фонду СВК імені В.Н. Каразіна, суд першої інстанції не дослідив питання щодо процедури паювання та наявності сертифікатів на право на земельну частку (пай) у всіх 539 осіб, які ніби вступили до СВК імені В.Н. Каразіна і внесли свої внески - земельні частки (паї), на момент створення СВК імені В.Н. Каразіна;

- посилання суду на договори про рентні платежі за земельну частку (пай) та утримання від використання права на виділення земельної частки (паю) в натурі є помилковим, оскільки п.6 відповідних договорів передбачено, що сторони цим погоджують, що їхні права та обов`язки, що визначені цим договором та випливають з нього, виникають лише за умови, зокрема, набуття СВК імені В.Н. Каразіна права власності на земельну ділянку, до складу якої входить земельна частка орендодавця. У той же час, у матеріалах справи відсутні докази набуття СВК імені В.Н. Каразіна права власності на відповідну земельну ділянку. Також помилковим є посилання суду на договір оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011, укладений між СВК імені В.Н. Каразіна та Богодухівською районною державною адміністрацією, оскільки відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у редакції, чинній на момент укладення відповідного договору, сільські/селищні/міські ради могли передавати в оренду нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, а не земельні частки (паї);

- оскаржуваним рішенням Павлівської сільської ради встановлено, що договори оренди укладаються до моменту державної реєстрації права власності на земельні ділянки, а закріплення положення про те, що договори укладаються в будь-якому випадку не більше ніж на 49 (сорок дев`ять) років, передбачає ситуацію, якщо з якихось причин право власності не буде зареєстровано протягом 49 років. Тобто, встановлення в даному випадку граничного строку оренди не порушує законодавства, оскільки Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено прив`язку строку оренди виключно до факту реєстрації права власності на земельну ділянку, а не до цифр;

- помилковим є висновок суду про те, що Павлівська сільська рада мала б провести повторний розподіл спірних земельних ділянок, які не були розподілені і залишились у колективній власності, і лише після цього у неї виникло б право на передачу таких земельних ділянок в оренду і виключно строком до 01.01.2025. Стаття 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» стосується розподілу земель, які не були розподілені та при цьому залишилися у колективній власності юридичної особи, що не була припинена. У свою чергу, у цій справі земельні ділянки не могли залишитися у колективній власності, оскільки КСП "Шлях Леніна" припинено як юридичну особу, а СВК імені В.Н. Каразіна є новоствореною юридичною особою, а не правонаступником КСП «Шлях Леніна», про що зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні;

- висновки суду щодо визнання недійсними договорів оренди є необґрунтованими та безпідставними.

01.05.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (з накладенням кваліфікованого електронного підпису). Відзив направлений на адресу суду з пропуском встановленого судом строку з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 означене клопотання позивача задоволено, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу поновлено.

За коротким змістом відзиву позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому зауважує на сукупності наступних обставин:

- у п.3.1.1. Статуту СВК імені В.Н. Каразіна зазначено, що засновниками є члени КСП «Шлях Леніна», на базі якого створено кооператив;

- твердження відповідача про те, що суд мав дослідити та перевірити, чи брали відповідні засновники трудову участь у діяльності кооперативу або були непрацюючими пенсіонерами, виходить за межі доказування предмета спору та не впливає на суть правовідносин, оскільки й перші, й другі мали земельний пай, яким могли розпоряджатися і з яким увійшли у члени новоствореного СВК імені В.Н. Каразіна;

- вступ членів КСП «Шлях Леніна» до СВК імені В.Н. Каразіна підтверджується як самими прийнятими рішеннями уповноважених, так і Статутом СВК імені В.Н. Каразіна, затвердженим цими рішеннями, а також укладеними в подальшому договорами з відповідними членами СВК імені В.Н. Каразіна - власниками земельних сертифікатів на спірні земельні ділянки;

- внесок до пайового фонду СВК імені В.Н. Каразіна підтверджується укладеними з членами договорами, статутом та журналом реєстрації земельних сертифікатів;

- факт паювання підтверджується наявними у матеріалах справи рішеннями та протоколами, самою технічною документацією;

- надання скаржником оцінки укладеним між позивачем та його членами договорам про рентні платежі на земельну частку (пай) є недоречним, оскільки ним ці договори не оскаржувались, відсутнє судове рішення про визнання їх недійсними. Наявність цих договорів підтверджує, що спірні земельні ділянки передавались членами СВК до пайового фонду як пайовий вклад;

- недоречним є надання оцінки договору оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011, укладеного з Богодухівською районною державною адміністрацією, з тих самих підстав - договір не оскаржено, не визнано недійсним. Спірні земельні ділянки на час передачі їх в оренду Богодухівською районною державною адміністрацією не були сформованими, а мали статус земельних часток (паїв), тому їхня передача в оренду відбувалась не на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а на підставі Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 №119;

- зазначення скаржником, що суд першої інстанції визначив, що позивач не є правонаступником КСП «Шлях Леніна», є спотвореним висновком, оскільки господарський суд зазначив, що СВК імені В.Н. Каразіна не є правонаступником землі КСП «Шлях Леніна» у частині, що вже була розпайована;

- земельні ділянки :02:001:1113 та :02:001:1120 не були розпайовані і залишись у колективній власності, а тому суд дійшов вірного висновку, що їх належним землекористувачем є позивач у силу закону;

- скаржник не спростував висновки суду стосовно мотивів зазначення у договорах оренди строку 49 років, а підтвердив, що відповідач сподівається продовжити користуватися цими ділянками до 2069 року як невитребуваними паями.

Відповідач-1 та треті особи правом, наданим ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

30.05.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення з окремого питання. За змістом пояснень позивач зазначив наступне:

- щодо наявності сертифікатів у членів СВК імені В.Н. Каразіна. У матеріалах справи наявні журнали реєстрації сертифікатів СВК імені В.Н. Каразіна. Ці дані містять у собі номери виданих сертифікатів та номери договорів, які були укладені між власниками сертифікатів та СВК імені В.Н. Каразіна, коли вони стали членами кооперативу. Оригінал сертифіката на земельну частку (пай) має знаходитись у власника цього сертифіката, а видає і реєструє сертифікати відповідна державна адміністрація, у зв`язку із чим у позивача не можуть зберігатися оригінали відповідних сертифікатів. При цьому до матеріалів справи позивач надав копії сертифікатів на земельну частку (пай). Додатково позивачем додано копію довідки з Управління надання адміністративних послуг відділ №2 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1250/327-23 від 25.05.2023 щодо видачі сертифікатів іншим членам СВК імені В.Н. Каразіна.

- щодо підтвердження вступу членів КСП «Шлях Леніна» до СВК імені В.Н. Каразіна. У матеріалах справи наявні рішення загальних зборів, згідно з якими члени КСП «Шлях Леніна» виявили бажання брати участь у новоствореному кооперативі. Цими рішеннями були затверджені списки засновників та асоційованих членів СВК імені В.Н. Каразіна. Ці списки співпадають із переліком членів КСП «Шлях Леніна», що міститься у додатку до державного акту, за виключенням тих членів КСП «Шлях Леніна», які вийшли із складу за своїми заявами, що й було відображено у відповідних протоколах. Рішення приймалося уповноваженими загальних зборів, які діяли від імені усіх членів КСП «Шлях Леніна», тобто усі діючі члени КСП «Шлях Леніна» прийняли рішення про створення сільськогосподарського виробничого кооперативу, а, отже, автоматично стали його членами. При цьому законом не заборонено створення кооперативу не з усієї кількості колишніх членів КСП, а з групи осіб чи підрозділів;

- щодо підтвердження передачі земельних часток (паїв) у користування кооперативу. Відповідно до п.5.2.1 статуту земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих кооперативу у користування членами кооперативу, придбаних ним у власність або взятих ним в оренду у інших власників не членів кооперативу. СВК імені В.Н. Каразіна з моменту створення і до цього часу користується наданими йому членами кооперативу земельними ділянками, що підтверджує фактичну передачу цих земельних ділянок до сільськогосподарського виробничого кооперативу. Статутом СВК імені В.Н. Каразіна передбачено внесення членами кооперативу свого земельного паю та укладання відповідного договору з СВК. У матеріалах справи наявні договори про рентні платежі за земельну частку (пай) та утримання від використання права на виділення земельної частки (паю) в натурі від 14.03.2000, укладені між СВК імені В.Н. Каразіна (орендатор) та орендодавцями.

Рух справи викладено у наявних у матеріалах справи ухвалах суду апеляційної інстанції та відображено у протоколах судових засідань. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 оголошено перерву у розгляді справи №922/1806/21 до 30.05.2023 о 12:30год.

У судовому засіданні 30.05.2023 представник ПП "Полліс-1" підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник СВК імені В.Н. Каразіна проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Крім того представник відповідача-2 заперечив проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів, доданих позивачем до «додаткових письмових пояснень з окремого питання».

Позивачем не було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, тому вони не можуть бути покладені в основу рішення та їм не може бути надана судом оцінка.

Богодухівська міська рада, Павлівська сільська рада та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися шляхом направлення ухвали від 02.05.2023 на юридичні адреси учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Спір у цій справі виник через прийняття рішень Павлівською сільською радою:

№514-VII від 09.04.2020 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель Павлiвської сільської ради";

№547-УII від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати".

На підставі цих рішень між відповідачами було укладено договори оренди земельних ділянок.

На думку позивача, ці рішення місцевої ради і договори, укладені між відповідачами протирічать закону і порушують його права належного користувача спірними земельними ділянками., просить визнати договори оренди недійсними і скасувати рішення ради.

Спір стосується земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га.

До матеріалів справи додані пояснення відповідачів щодо їх позиції у спорі, яка є аналогічною. Посилаючись на ст.13 Закону України № 899-IV відповідачі вважають позов необґрунтованим, пояснили, що на підставі рішень Павлівської сільської ради була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж не витребуваних часток(паїв) у кількості 19 штук, загальною площею 100,3147га, які розташовані на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ( за межами населеного пункту)і земельі ділянки були передані ПП «Поліс» в тимчасове користування ( оренду) до дня державної реєстрації права приватної власності на таку земельну ділянку , але не більше чим на 49 років.

Відповідно до ч.ч.1;2 ст.269 ГПК України суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджуються докази що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються.

Верховний Суд у постанові від 05.07.2022 у цій справі, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, зазначив про необхідність дослідження обставини реорганізації КСП «Шлях Леніна» у СВК імені В.Н.Каразіна, на обставини, на які посилаються відповідачі щодо відсутності правонаступництва позивачем права користування земельними ділянками за державним актом від 20.03.1996 №ХР-014-00-000718, а також висновки Великої палати Верховного суду, викладені у постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19.

Верховний Суд також зазначив, що суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували обставини прийняття трудовим колективом КСП «Шлях Леніна» рішення про розподіл земельної ділянки, виділенної на підставі державного акта від 20.03.1996 №ХР-014-00-000718 між членами трудового колективу, не дослідили процедуру паювання земель КСП Шлях Леніни, а також наслідки реалізації відповідної процедури.

Щодо правонаступництва СВК імені В.Н. Каразіна та його правового статусу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19, на необхідності врахування якої зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2022 у цій справі, викладена правова позиція згідно якої Статут юридичної особи є актом цієї юридичної особи, який не є підставою для правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло на підставі закону.

Отже Верховний Суд зауважив про необхідність дослідити питання наявності закону, на підставі якого було здійснено реформування КСП та дослідити правонаступництво юридичної особи.

КСП "Шлях Леніна" було створено на підставі рішення загальних зборів членів колгоспу "Шлях Леніна", оформленого протоколом №2 від 24.12.1993.

До матеріалів справи додано рішення Павлівської ради народних депутатів за грудень 1995 року про надання у колективну власність КСП «Шлях Леніна» землі ріллі 2610,5га , пасовища 44,2га, сінокосів 326,3га.

20.03.1996 КСП, як власнику землі було передано у колективну власність 3147,1 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718.

Вказаний державний акт було видано на підставі рішення Богодухівської районної Ради народних депутатів від 20.03.1996 №148 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності за №12.

До державного акту додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства (разом 526 членів)( а.с.12;16,т.5). З плану зовнішніх меж земель переданих у колективну власність вбачається, що вони були надані єдиним масивом( а.с.14,15,т.5).

На виконання завдань перед державою Україна з реформування аграрного сектору економіки Указом Президента України від 03.12.1999 №1529 (п.«а» ст.1) було передбачено здійснити організаційні заходи щодо реформування протягом грудня 1999-квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю і майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних підприємств, сільськогосподарських кооперативів.

Згідно п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 ( далі Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу 720/5).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції на час спірних правовідносин) - вищим органом підприємства є загальні збори (збори уповноважених), які, в тому числі, приймають рішення про реорганізацію, ліквідацію підприємства.

29.12.1999 відбулися загальні збори уповноважених, які оформлені протоколом загальних зборів членів КСП №2 від 29.12.1999, протокол і виписка з нього наявні у матеріалах справи. Було вирішено:

1. Реформувати КСП "Шлях Леніна", що засноване на праві колективної власності, у СВК ім. В.Н. Каразіна, яке засноване на формі приватної власності землі та майна для здійснення виробничої господарської діяльності для задоволення потреб як його членів, так і всього населення України сільськогосподарською продукцією та отримання прибутку в інтересах його засновників.

2. Вважати, що кооператив є правонаступником КСП "Шлях Леніна", його земельного та майнового комплексу, розрахункових і валютних рахунків, кредиторської та дебіторської заборгованості, цінних паперів, які підтверджують його членство в акціонерних товариствах різноманітних напрямів виробничої та іншої діяльності та інших цінних паперів. Статут та Установчий Договір СВК ім. В.Н. Каразіна - затвердити та прийняти до неухильного керівництва.

3. Зобов`язати голову кооперативу виготовити печатки, штампи, фірмові бланки, підписати засновницький Договір усіма членами кооперативу до 01.02.2000.

4. Доручити голові кооперативу провести реєстрацію статутних документів щодо створення СВК ім. В.Н. Каразіна в Богодухівській районній адміністрації.

У протоколі №2 від 29.12.1999 загальних зборів також були прийняті рішення про затвердження рішень правління КСП за 1999 рік, у тому числі про вихід із членів КСП (а.с. 138, 140 , т.4).

Згідно п.3 порядку денного було також розглянуто питання про кількість засновників і кількість асоційованих членів кооперативу. Списки були затверджені загальними зборами (а.с.138, 140т.4).

Згідно з Протоколом №2 загальних зборів членів КСП Шлях Ленина від 29.12.1999 (а.с.25, т.1) було, в тому числі вирішено «…вважати, що сума майна при вступі до членів КСП у члени СВК Каразіна має дорівнювати сумі майна згідно особового рахунку майна, що ведеться в бухгалтерії господарства».

Згідно з випискою з протоколу №1 від 28.01.1998 зборів уповноважених членів КСП "Шлях Леніна, було прийнято рішення про затвердження схеми поділу земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" на земельні частки (паї) з наступними показниками: площа поділу ріллі 2610,5 га; у загальному користуванні, що не підлягає поділу, залишилось: землі під сіножаті - 326,3 га, землі під пасовища - 44,2 га; загальна кількість членів КСП - 548 осіб; середня частка ріллі - 4,76 кад.га; загальна кількість паїв за розрахунковим - 548 паїв; у першу чергу поділу підлягає - 195,0 га (а.с.113, т.4).

Рішенням загальних зборів членів КСП "Шлях Леніна" від 20.01.1996 був затверджений список членів КСП, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) ( а.с.67, т.5).

Рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП "Шлях Леніна" затверджений список членів КСП "Шлях Леніна" для визначення середньої земельної частки (паю) станом на 01.08.1996. У списку визначена кількість членів КСП "Шлях Леніна" 549 осіб

Матеріали справи містять протокол загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна" №4 від 30.01.1999. Відповідно до порядку денного, серед іншого, 30.01.1999 загальними зборами були розглянуті заяви членів про вихід із КСП (питання 7 порядку денного), за результатами розгляду яких задоволені заяви про вихід з членів КСП та виділення земельної ділянки 7 колишнім членам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с.114, т.4).

Земельні ділянки названих осіб не є предметом дослідження у цій справі та не входять до кола заявлених позивачем прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того відповідно до питання 8 порядку денного протоколу загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна" №4 від 30.01.1999 було вирішено затвердити комісію по реформуванню КСП у складі 7 осіб і доручено комісії до 31.12.1999 розробити Статут та інші документи щодо реформування КСП (а.с.114,т.4)..

До матеріалів справи додано баланс СВК В.Н.Каразіна станом на 01.01.2000 і бухгалтерський звіт КСП за 1999 рік.

Зазначені вище рішення загальних зборів і зборів уповноважених КСП «Шлях Леніна», волевиявлення членів КСП за протоколами зборів членів КСП, а також наявні у матеріалах справи, баланс СВК імені В.Н. Каразіна станом на 01.01.2000, бухгалтерський звіт КСП "Шлях Леніна" від 01.01.2000, фінансовий звіт СВК імені В.Н. Каразіна від 01.01.2000 підтверджують реформування КСП"Шлях Леніна" і створення на базі його иайна СВК імені В.Н. Каразіна.

Згідно з ч.6 ст.31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (у редакції від 21.11.1996) підприємство (КСП) може на добровільних засадах за рішенням зборів перетворюватися в самостійні кооперативи, що створюються в тому числі із окремих груп працівників. До них переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Наказ Мінагрополітики України від 15.12.2000 №252 передбачав, що процедура реформування КСП передбачала, що члени КСП при реформуванні підприємства можуть створити нове агроформування на базі належних їм часток у майні колишнього КСП.

Як було проаналізовано вище, станом на дату створення СВК імені В.Н. Каразіна діюче законодавство передбачало перетворення КСП у самостійні кооперативи, до яких переходять усі майнові права та обов`язки колишнього КСП. Така реорганізація у кооператив могла відбуватись із окремих груп працівників, тобто спеціальний Закон передбачав можливість перетворення КСП у СВК без збереження однакової кількості їх членів (ч.6 ст.31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство") .

Згідно п.3.1.1. Статуту СВК імені В.Н.Каразіна - засновниками є члени КСП"Шлях Леніна", на базі якого створено кооператив.

Отже КСП «Шлях Ленініна» було реорганізовано в СВК ім. В.Н. Каразіна, який зареєстровано 21.01.2000, номер запису 0000508.

Отже докази, що були досліджені, підтверджують, що на виконання діючих, на той час, в Україні нормативних актів, майно КСП «Шлях Леніна» було розпайовано і колишні члени колективного підприємства набували членства у СВК із розміром майнового паю рівного майну на особовому рахунку кожного члена КСП та розміром середньої частки паю ріллі - 4,76 кадастрових гектарів (правління СВК імені В.Н. Каразіна повинно було виготовити і вручити членам СВК відповідні свідоцтва про їх майнові паї в СВК).

Разом із тим, наведені норми Закону не передбачають правонаступництва прав на землі, які вже були розпайовані між членами КСП.

Паювання земель сільськогосподарських підприємств, як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом п.8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (п.7.56 постанови Верховного Суду №922/2723/17 від 01.10.2019).

В апеляційній скарзі ПП «Полліс-1» посилається на те, що для висновку, що всі члени вступили до СВК імені «В.Н.Каразіна», суд першої інстанції мав перевірити склад засновників кооперативу на момент створення, зокрема склад засновників зазначений в статуті кооперативу, а також перевірити, чи брали відповідні засновники трудову участь у діяльності кооперативу (або були непрацездатними пенсіонерами, які ввійшли в кооператив зі своїми земельними та майновими паями/працездатними колишніми членами КСП, які працювали в ньому не пізніше 1993 року і не мають земельної частки (паю), але мають майновий пай).

Вказані доводи наведені відповідачем-2 в розділі апеляційної скарги «Щодо висновку суду першої інстанції стосовно правонаступництва».

Апелянтом не обґрунтовано і нормативно не підтверджено чому тільки таким шляхом суд мав би встановити обставини наявності або відсутності правонаступництва кооперативу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно дослідив матеріали справи, що мають значення для справи, його висновки ґрунтуються на доказах наданих до матеріалів справи, які були досліджені в рішенні, нормативній базі, що існувала на час реорганізації КСП і позиції Верховного Суду, в тому числі, у справі 907/29/19, тому судова колегія вважає доводи апелянта не обґрунтованими.

Крім того доводи апелянта про необхідність всіх членів колишнього КСП вступити до кооперативу, щоб відбулося правонаступництво протирічить ч.6 ст.31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство".

Щодо правового статусу земельних ділянок.

В апеляційній скарзі відповідач-2 посилається на недослідженість судом першої інстанції питання чи було здійснено процедуру паювання землі по відношенню до всіх 539 членів КСП та чи могли ці члени розпоряджатися частками (паями) на час створення СВК імені В.Н.Каразіна; зробивши висновок про внесення колишніми членами КСП "Шлях Леніна" своїх земельних часток (паїв) як внеску до пайового фонду СВК імені В.Н. Каразіна, суд першої інстанції не дослідив питання щодо процедури паювання та наявності сертифікатів на право на земельну частку (пай) у всіх 539 осіб.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції не дослідив питання наявності сертифікатів у всіх 536 членів КСП, що увійшли до складу кооперативу, наявність договорів, укладених позивачем із Богодухівською районною державною адміністрацією та із членами кооперативу про рентні платежі, на його думку, наявність договорів про орендні платежі та договори оренди не є перешкодою для передання в оренду апелянту спірних земельних ділянок.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно з п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу 720/5).

Відповідно ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський кооператив, в редакції від 17.07.1997 (чинній на дату реєстрації СВК) пай - майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Як було проаналізовано і зазначено вище, протоколи загальних зборів членів КСП свідчать про те, що паювання відбулось і кожному члену КСП було визначено розмір його частки в умовних кадастрових одиницях, які є рівними і складають 4,76 кадастрових гектарів, що також було досліджено судом першої інстанції.

Згідно з ст. 2 Указу президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №66694 було передбачено, що кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Механізм реалізації цього положення був передбачений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95. Цей акт передбачив, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу…, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05.06.2006 основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Статтями 3-5 Указу Президента від 08.08.1995 №720/95 було передбачено, що право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

До матеріалів справи додано чотири сертифікати на право на земельну частку (пай) у розмірі 5,46 кадастрових гектарів, які датовані 01 листопадом 1996 року, на ім`я ОСОБА_19 (сертифікат серії ХР № 0199678), ОСОБА_8 (сертифікат серії ХР № 0199915), ОСОБА_9 (сертифікат серії ХР № 0081780), ОСОБА_10 (сертифікат серії ХР № 0081914), що підтверджує факт початку процедури розпаювання земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" з 1996 року, тобто до створення і реєстрації СВК імені В.Н. Каразіна.

Наявність сертифікатів також підтверджується наданими до матеріалів справи журналами реєстрації сертифікатів на земельні частки паї ( а.с.125-179,т.2).

Наявність сертифікатів членів бувшого КСП за спірними земельними ділянками не оспорюється першим відповідачем, їх співвідношення із кадастровими номерами відповідних земельних ділянок встановлено судом першої інстанції:

632088600:02:001:1124 - ОСОБА_9 (сертифікат серія ХР № 0081780); 632088600:02:001:1109 - ОСОБА_11 (сертифікат серія ХР № 0081827); 632088600:02:001:1121 - ОСОБА_12 (сертифікат серія ХР № 0199951), 632088600:02:001:1123 - ОСОБА_13 (сертифікат серія РН № 895326); 632088600:02:001:1119 - ОСОБА_14 (сертифікат серії ХР № 0199714), 632088600:02:001:1117 - ОСОБА_15 (сертифікат серії ХР № 0081948), 632088600:02:001:1114 - ОСОБА_16 (сертифікат серії ХР № 0199709), 632088600:02:001:1110 - ОСОБА_17 (сертифікат серії ХР № 0199715), 632088600:02:001:1111 - ОСОБА_18 (сертифікат серії ХР № 0199670), 632088600:02:001:1122 - ОСОБА_8 (сертифікат серії ХР № 0199915), 632088600:02:001:1112 - ОСОБА_19 (сертифікат серії ХР № 0199678); 632088600:02:001:1108 - ОСОБА_20 (сертифікат серії ХР № 0081866); 632088600:02:001:1118 - ОСОБА_21 (сертифікат серії ХР № 0081857); 632088600:02:001:1105 - ОСОБА_10 (сертифікат серії ХР № 0081859).

До матеріалів справи додано договір оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011, згідно з яким Орендодавець - Богодухівська районна державна адміністрація передає, а Орендар СВК імені В.Н. Каразіна приймає в оренду земельну частку(пай) розміром 21,84 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах ділянки, яка виділена єдиним масивом згідно до сертифікатів ХР №0081780; ХР №0081827; ХР №0199951; РН №895326 для сільськогосподарських потреб, а також договори про рентні платежі за земельну частку (пай), в яких також вказані номери сертифікатів на право на земельну частку (пай) .

Апелянт вважає, що оскільки вказаним договором оренди було передано в оренду земельні частки (паї), а не нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, як це передбачено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв), то посилання суду першої інстанції на цей договір є помилковим.

В судовому засідання представник позивача пояснив, що договір було укладено із орендодавцем у зв`язку із смертю власників сертифікатів.

Судова колегія бере до уваги, що дія вказаного договору не сплинула, він є чинним, в судовому порядку недійсним не був визнаний, сторони не відмовились від його виконання, зареєстрований у визначеному законом порядку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), Відмова від договору (від виконання договору) можлива лише у випадках, передбачених самим договором або законом (див. ст. 651 ЦК ), тому доводи апелянта є необґрунтованим.

До матеріалів справи додано договори про рентні платежі за земельну частку (пай), укладені позивачем із власниками земельних часток (паїв), в яких передбачено платне користування землею.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на ці договори є помилковими, враховуючи положення п.6 договору.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Вказані договори укладались 14.03.2000.

Згідно п. «а» ст.1 Указу Президента України від 03.12.1999 №1529/99 реформування протягом грудня 1999-квітня 2000року КСП на засадах приватної власності на майно і землю повинно було здійснюватися шляхом збереження по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі і майна колишніх КСП на основі оренди земельних часток (паїв).

Укладені договори рентних платежів свідчать про наявність волі власників земельних часток (паїв) на передачу кооперативу права користування земельною ділянкою,в розмірі умовних кадастрових одиниць його земельної частки паю в єдиному земельному масиві.

Вказані договори є укладеними з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦКУ).

Пунктом 7 договорів передбачено їх строк на 5 років із продовженням на такий самий термін, якщо орендодавець не пізніше ніж за три місяці до закінчення чергового терміну дії цього договору не повідомить у письмовій формі орендаря про припинення його дії.

Сторони виконували умови договорів. Позивач весь час користувався землями єдиного земельного масиву, куди входять і землі в розмірі часток(паїв) переданих позивачу за договорами. Орендодавець договори не припиняв. Отже відсутні підстави вважати ці договори такими, що не відбулися.

Отже наявність сертифікатів на земельну частку (паїв), та укладених договорів оренди і договорів про рентні платежі підтверджують доводи позивача про передання йому колишніми членами КСП права користування спірними земельними ділянками в розмірі їх земельних часток (паїв).

Позивач 30.05.2023 подав через канцелярію суду «додаткові письмові пояснення з окремого питання» та додав до них нові документи - довідку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.05.2023 з інформацією про перелік осіб власників земельних часток (паїв) і номерів їх земельних сертифікатів, а також три договори про рентні платежі за земельну частку(пай) .

Надаючи нові докази, позивач не виконав вимоги ч.8; ч.10 ст.80 ГПК України не обґрунтував неможливість їх подання з причин, що не залежали від неї та не подав суду клопотання про залучення цих доказів до матеріалів справи.

За таких обставин у суду відсутні підстави долучати ці докази до матеріалів справи. Справа розглядається за матеріалами, які в ній знаходяться.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 червня 2022 року у справі № 910/23713/16 (910/21036/20) зазначено, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Судова колегія вважає за необхідне застосувати ст.79 ГПК України та приходить до висновку, що докази надані позивачем, з більшою вірогідністю підтверджують обставини на які він посилається в обґрунтування своїх доводів.

У матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, виготовленої на підставі договору № 1325 від 14.05.2020 (а.с.81,т.5).

До Технічної документації додано державний акт на право колективної власності на землю 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718.

Підставою для землевпорядних робіт вказано рішення Павлівської сільської ради №514-VII від 09.04.2020.

В розділі другому пояснювальної записки Технічної документації зазначено, що в рішенні Павлівської сільської ради площі земельних ділянок вказані в умовних кадастрових гектарах, але згідно з проектом землеустрою організації території реформованого СВК імені В.Н.Каразіна площа земельних ділянок становить (далі за переліком) (а.с.85,т.5).

Отже спірні земельні ділянки стосовно яких прийнято рішення першого відповідача та розроблено технічну документацію відносяться до території реформованого СВК імені В.Н.Каразіна.

Згідно з наданим картографічним матеріалам до Технічної документації спірні земельні ділянки, які були передані в оренду другому відповідачу, розташовані окремо одна від одної на території єдиного земельного масиву ( території СВК імені В.Н.Каразіна), не межують між собою.

Богодухівська міська рада також надала інформацію від 20.10.2022 пояснила, що згідно планово-картографічних матеріалів формування спірних земельних ділянок здійснювалося «за рахунок єдиних масивів», тобто масивів, що були передані до СВК імені В.Н.Каразіна від КСП (та.с.4, т.10).

Вказана інформація підтверджує, що після реорганізації КСП «Шлях Леніна» у СКВ імені В.Н.Каразіна перебували землі єдиного иасиву, що раніше належали КСП «Щлях Леніна».

В матеріалах справи також містяться листи відділу у Богодухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.04.2020, в яких зазначено, що земельні ділянки, відносно яких виготовлялась технічна документація, відносяться до земельних часток (паїв), відповідно до Проекту організації земельних часток (паїв) для жеребкування СВК ім. В.Н. Каразіна Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Зазначено, що земельні ділянки є невитребуваними та відомості про них не внесені до Національної кадастрової системи, що унеможливлює наявність актуальної інформації щодо їхніх власників чи користувачів.

Листом від 16.04.2021 №194/104-21 Відділ Держгеокадастру у Богодухівському районі повідомив інформацію (стосовно переліку спірних земельних ділянок), що у 2001 року СВК імені В.Н. Каразіна був замовником «Технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) із виготовлення державних актів на право приватної власності на землю громадянам із земель колективної власності КСП «Шлях Леніна» на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

На підставі викладеного судова колегія доходить висновку, що спірні земельні ділянки відносяться до єдиного земельного масиву, що одержані СВК імені В.Н.Каразіна від членів бувшого КСП «Шлях Леніна» після його реформування та проведення паювання земельних угідь за державним актом на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718. Одержання земельних ділянок за планом землеустрою могло відбутись тільки на підставі передачі власниками земельних часток(паїв) до фонду СВК імені В.Н.Каразіна.

Вказані обставини були також досліджені судом першої інстанції.

Отже доводи апелянта про не підтвердження передачі до СВК імені В.Н.Каразіна земельних паїв колишніми членами КСП «Щлях Леніна» (власниками сертифікатів) на право на земельну частку (пай) спростовуються наданими до матеріалів справи доказами.

Судова колегія не приймає доводи апелянта про необхідність дослідження обставин паювання, передачі паїв до кооперативу і наявного в кооперативі статусу (працюючий чи пенсіонер) стосовно кожного з 539 членів бувшого КСП, як не обґрунтовані, та оскільки таке дослідження не є необхідним для встановлення обставин справи, враховуючи приписи ст.79 ГПК України щодо достатнього і необхідного ступеню дослідження і оцінки доказів, а також те, що предметом спору є тільки 16 спірних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-ХІ, в редакції від 21.11.1996, пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства

Отже законодавчо було передбачено, що для створення, в тому числі, сільськогосподарського кооперативу бувші члени колективного підприємства мали право передавати свої паї (земельні та майнові) до створеного на його базі приватного формування, тобто мали право розпорядитися ними, про що також було зроблено висновок судом першої інстанції.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено наявність сертифікатів у власників на право на земельну частку пай, укладення договорів оренди між позивачем і власниками на право на земельну частку (пай), доводи відповідачі-2 про нез`ясування судом питання щодо паювання земель КСП, можливості розпоряджатися членам КСП їх майновими, земельними паями та заперечення щодо безпідставності висновків суду першої інстанції про внесення земельних часток (паїв) до фонду сільськогосподарського кооперативу є необґрунтованими.

До предмету позову також увійшли земельні ділянки 632088600:02:001:1113 та 632088600:02:001:1120. В судовому засіданні 30.05.2023 та в письмових поясненнях представник позивача надав пояснення, що ці земельні ділянки не розподілялися, оскільки не було такої мети. В матеріалах справи відсутні докази, що ці земельні ділянки розпайовувалися, проходили процедуру жеребкування.

Згідно з ч.6 ст.31 Закону України від 14.02.1992 року №2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство може на добровільних засадах за рішенням загальних зборів перетворюватися в самостійні кооперативи, що створюються із госпрозрахункових підрозділів підприємства або окремих груп працівників. Вони наділяються правами розпоряджання продукцією та доходами, відкриття рахунку в банківських установах.

До них переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

КСП імені В.Н.Каразіна є правонаступником КСП «Шлях Леніна» в результаті реорганізації на підставі законів, які діяли на той час та регулювали порядок реорганізації колективних підприємств. Юридична складність і суперечливість такої реорганізації полягала в тому, що закон проголошував, що земельна ділянка належить громадянам, але в той же час суб`єктом права називається колективне сільськогосподарське підприємство (юридична особа).

Зазначені земельні ділянки не проходили процедуру розпаювання (приватизації), тому вони перейшли до СВК на підставі ч.6.ст.31 від 14.02.1992 року №114-XII Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Верховний Суд в постанові від 05.07.2022 у справі, що розглядається, звернув увагу на те, що позивач посилався на не завершення процесу паювання спірних земельних ділянок, тому це питання необхідно дослідити під час нового розгляду справи.

Під час судового дослідження судовою колегією встановлено, що незавершеність паювання спірних земельних ділянок (окрім двох ділянок 632088600:02:001:1113, 632088600:02:001:1120) полягає в тому, що пайщики одержавши сертифікати на право на земельну ділянку (пай), не здійснили виділенні земельних ділянок в натур (на місцевості) і не оформили право приватної власності.

Щодо правомірності рішень Павлівської сільської ради.

09.04.2020 Павлівською сільською радою прийнято рішення №514-VII "Про надання дозволу Павлівській сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель на території Павлівської сільської ради" (а.с. 1, т.2)

На підставі рішення була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв), зокрема, й спірних земельних ділянок.

08.09.2022 Павлівською сільською радою прийнято рішення №547-УІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) та встановлення орендної плати" (а.с.5,т.2).

На підставі означеного рішення була «затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв) відносно 19 шт.» та було передано 17 земельних ділянок в оренду на 49 років ПП "Полліс-1".

Позивач вважає, що сільська рада порушила його право користування спірними земельними ділянками (які у позивача є орендованими паями власників земельної частки (паю).

Як було встановлено судом, та про що зазначено вище, позивач є правонаступником КСП «Шлях Леніна, який (КСП) володів спірними земельними ділянками на праві колективної власності.

Підприємство позивача було утворено в результаті реорганізації КСП на підставі діючого на той час законодавства та проведення державою економічної реформи в сільському господарстві.

Законодавство, що регулювало проведення реформи, передбачало розпаювання земель колективної власності та утворення на базі цих паїв, сільськогосподарських кооперативів (або інших підприємств приватної власності).

Законодавство стимулювало збереження новоствореними в результаті реорганізації приватними формуваннями користування землями колишніх КСП єдиним масивом за рахунок передачі власниками права на земельну частку (пай) в єдиному земельному масиві кооперативу шляхом укладення із пайщиками договорів оренди земельної частки (паю).

Так, згідно з ч.9 Указу президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» - з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, розвитку аграрного сектору економіки на засадах приватної власності передбачалось реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю шляхом:…збереження, по можливості цілісності господарського використання приватними формуваннями земельних часток (паїв) у групи власників цих часток.

Отже унормовувалося збереження цілісності господарського використання земель в єдиному масиві.

Як було встановлено вище, на виконання вказаного Указу №720/95, а також Указу Президента України №1529/99 від 03.12.1999 КСП «Шлях Леніна» проведено реорганізацію і розпаювання земель ріллі 2610 га. на загальних зборах колективного підприємства, вирішено передати у користування кооперативу земельні частки (паї). З цією метою була проведена робота з отримання власниками паїв сертифікатів на право на земельну частку (пай) та укладено договори оренди на користування земельними частками (паєм). Позивач користувався цими землями з метою виробництва сільськогосподарської продукції.

Павлівська сільська рада 09.04.2020 прийняла рішення №514-VII та 08.09.2022 рішення №547-УІІ (із зазначеним вище змістом), нею було замовлено і затверджено технічну документацію із землеустрою щодо окремих земельних ділянок, які знаходяться в єдиному земельному масиві позивача. Ці земельні ділянки Павлівською сільською радою були передані в оренду відповідачу-2 за спірними договорами оренди від 18.09.2020.

Позивач вважає, що рада безпідставно позбавила його частини земельних ресурсів, які йому належали та ним використовувався ще за часів КСП.

Відповідач-1, в обґрунтування своїх дій з прийняття спірних рішень і передачі спірних земельних ділянок в оренду відповідачу-2 посилається на положення Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" №899-IV від 05.06.2003 (в редакції на час прийняття оскаржуваних рішень):

Нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Відповідач-1 вказує на те, що спірні земельні ділянки це нерозподілені або не витребувані паї, тому він, керуючись вказаним законом передав їх в оренду.

Судова колегія, аналізуючи вказану норму права звертає увагу на наступне.

У формулюванні закону щодо дій місцевої ради з передання в оренду земельних ділянок не витребуваних земельних часток (паїв) застосовано слово «можуть». Ради можуть передавати в оренду для використання за цільовим призначенням…, що не свідчить про мету законодавця в будь-якому разі, за наявності невитребуваних земельних часток (паїв), нерозподілених земельних ділянок передавати їх в оренду. Отже законодавець передбачив, що при вирішення такої ситуації можуть існувати й інші обставини, які необхідно врахувати.

Із змісту норми закону не випливає, що законодавець передбачив також припинення користування до 01.01.2025 року для користувачів за правовідносинами, які були врегульовані з 1999 року та існують й надалі, за наявності обставин описаних в нормі закону.

Спірні земельні ділянки знаходяться в користуванні позивача з часу утворення СВК імені В.Н.Каразіна на підставі договору оренди земельних часток (паїв) про що відповідачу-1 було відомо, оскільки до матеріалів справи додано договір від 28.07.2011 про оренду земельної частки (паю). Цей договір не є припиненим і Павлівська сільська рада повинна була його врахувати.

Крім того, рішенням Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 05.06.2001 "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі" на замовлення СВК імені Н.В. Каразіна, було надано дозвіл на розробку технічної документації щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для оформлення права власності із земель колективної власності КСП «Шлях Леніна».

Означене рішення не враховано Павлівською сільською радою під час прийняття оскаржуваних рішень від 09.04.2020 та 08.09.2020.

За таких обставин наявне порушення першим відповідачем ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, якою визначено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні… юридичних осіб передаються у користування за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування в порядку визначеному в законі.

В апеляційній скарзі ПП «Поліс» зазначає, що висновок суду першої інстанції про неможливість передання земельних ділянок в оренду без припинення їх права користування вважає необґрунтованим, оскільки позивач не є правонаступником КСП «Шлях Леніна», що, на його думку, підтверджується рішенням суду першої інстанції; в матеріалах справи відсутні докази, що спірні земельні ділянки вносилися до пайового фонду Позивача, а договори, укладені позивачем щодо земельних часток(паїв), не є належними доказами наявності у позивача прав користування відповідними земельними ділянками.

Судом апеляційної інстанції в цій постанові досліджені вказані обставини і спростовані твердження апелянта стосовно договорів і доведеності зазначених ним обставин матеріалами справи. Крім того, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивач не є правонаступником КСП «Шлях Леніна» тільки стосовно земель, які були розпайовані (пройшли процедуру приватизації), але правовідносини стосовно цих земельних ділянок врегульовані позивачем шляхом укладення договорів оренди.

За таких обставин судова колегія не може прийняти доводи апелянта.

Оскаржуваним рішенням Павлівської сільської ради № 547-VII від 08.09.2020 вирішено передати ПП «Поліс-1» в оренду земельні ділянки для використання за цільовим призначенням на строк, до дня реєстрації права на таку земельну ділянку, але не більше ніж на 49 років. На підставі рішення було укладено договори оренди між відповідачами, які передбачали строк: до дня державної реєстрації права власності, але не довше 49 років.

Апелянт вважає, що встановлений в договорі строк оренди не порушує законодавства, оскільки Законом №899-IV від 05.06.2003 «встановлено прив`язку строку оренди виключно до факту реєстрації права власності на земельну ділянку, а не до цифр».

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону №899-IV від 05.06.2003 нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки…

Отже в законі момент припинення договору оренди визначено однозначно і імперативно - до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Натомість оскаржуване рішення і укладені договори передбачають, що цей строк має обмежуватися 49 роками.

В Державному реєстрі речових прав (а.с.47-84 т.1) в розділі «зміст речового права» зазначено, що спірні договори оренди укладені на 49 років. Дата закінчення 18.09.2069 рік.

Отже відхилення від умов закону надало відповідачу-2 змогу внести до державного реєстру відомості, які протирічать закону.

Крім того, згідно з ч. 4 ст.13 Закону №899-IV від 05.06.2003 у разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним (ч. 5 ст. 13 Закону №899-IV).

Отже законом визначено наслідки: перехід земельних ділянок до комунальної власності в разі, якщо до 01.01.2025 власники земельних часток (паїв) або спадкоємці , які не взяли участі у розподілі паїв, не оформлять право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Договори оренди, (як і рішення ради) не передбачають строку договору до 01.01.2025 у разі не оформлення права власності на земельні ділянки, що перебувають в оренді у відповідача-2, власниками земельних часток (паїв), а отже порушують порядок, встановлений законом.

Судова колегія також погоджується із доводами позивача, про порушення, у цьому випадку, права позивача після 01.01.2025 отримати земельні ділянки, які знаходяться в межах єдиного масиву земель, якими він користується, в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Таким чином оспорювані рішення (як і договори оренди на спірні земельні ділянки) дають можливість відповідачам ухилитися від виконання закону щодо передачі спірних земельних ділянок у користування після 01.01.2025 саме на підставі земельних торгів.

За таких обставин доводи апелянта про те, що зазначення в рішенні строку дії договору не більше ніж 49 років передбачає ситуацію, якщо право власності не буде зареєстровано протягом 49 років, не базуються на законі.

Судова колегія не погоджується з доводами апелянта про те, що договір оренди не є перешкодою для визнання речі безхазяйною, адже визнання її такою також не є підставою для автоматичного припинення спірного договору оренди, укладеного між відповідачами і відкриття процедури торгів для визначення користувача на підставі Земельного кодексу.

Отже вказані доводи за апеляційною скаргою є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що має місце неправомірне розпорядження Павлівською сільською радою спірними земельними ділянками щодо передачі їх в довгострокову оренду ПП "Полліс-1" строком до 49 років, що призвело до порушення закону (ст. 13 Закону 899-IV,ст.124 Земельного кодексу) і до порушення права позивача щодо користування спірними земельними ділянками, а також суперечить волевиявленню осіб, які прийняли рішення передати СВК імені В.Н.Каразіна у користування земельні частки (паї).

Крім того вказані спірні рішення сільської ради були також прийняті стосовно земельних ділянок № 632088600:02:001:1113 та № 632088600:02:001:1120.

Судова колегія аналізуючи зміст ч.ч. 1-3 ст.13 Закону 899-IIV звертає увагу на наступне.

Законом передбачено обов`язок місцевої ради повідомити про розподіл земельних ділянок власників земельних часток (паїв) або їх спадкоємців, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок. Нерозподіленою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Отже мова в законі йде про передачу в оренду тих земельних ділянок які підлягали паюванню відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), але не були виділені власнику земельної частки(паю), власники земельних часток (паїв) не брали участі в їх розподілі.

Однак, спірні земельні ділянки були передані кооперативу за рішенням колишніх членів КСП «Шлях Леніна» при його реформуванні, перейшли до позивача на підставі рішення загальних зборів (в тому числі за протоколом 2 від 29.12.1999) і знаходилися в постійному виробничому використанні позивача.

Стосовно спірних земельних ділянок, згідно з матеріалами справи, та поясненнями представника позивача в судовому засіданні 30.05.2023, не приймалося рішення про їх розпаювання (приватизацію).

За таких обставин ч.ч.1-3 ст.13 Закону 899-IV на них не поширюється. Відсутні також особи, які місцева рада мала б повідомляти в порядку, передбаченому ч.3 ст.13 Закону 899-IV.

Отже рішення відповідача-2 стосовно цих двох земельних ділянок також є незаконним, прийнятим з порушенням ст.13 Закону 899-IV.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про порушення Павлівською сільською радою при прийнятті оскаржуваних рішень ст. 14-1 Закону 899-IV.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує, що не згоден із висновком суду першої інстанції, що Павлівська сільська рада мала б провести повторний розподіл спірних земельних ділянок (в порядку визначеному цією нормою закону), які не були розподілені і залишились у колективній власності і лише тільки після цього у неї виникло б право на передачу таких земельних ділянок в оренду виключно строком до 01.01.2025.

Вказана стаття регулює особливості використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільського акціонерного товариства.

Судова колегія зауважує, що правова ситуація у цій справі відносно земельних ділянок, які не були розпайовані (№632088600:02:001:1113 та №632088600:02:001:1120) є схожою із правовою ситуацією, яка врегульована цією нормою закону, адже спірні земельні ділянки не вийшли із режиму колективної власності, оскільки при реорганізації КСП в сільськогосподарський кооператив відносно них не було прийнято рішення про паювання.

Разом із тим визначення для самостійного органу місцевої влади способу вирішення питання, що відноситься до його компетенції, не є завданням суду при вирішенні конкретного спору.

Предметом спору є спірні рішення першого відповідача, які прийняті на підставі ст.13 Закону 899-IV, а не 14-1. Суд першої інстанції виклав своє бачення правової ситуації гіпотетично. Отже судова колегія вважає, що дослідження судом першої інстанції вказаної норми і думка що місцевій раді необхідно було провести розпаювання спірних земельних ділянок не впливає на суть рішення у цій справі, тому судова колегія не надає оцінки доводам апеляційної скарги з цього питання.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.79-1 ЗК України (у редакції від 21.02.2020) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У контексті приписів ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передача в оренду нерозподілених земельних ділянок та невитребуваних земельних часток (паїв) здійснюється після формування земельних ділянок.

У свою чергу, матеріали справи не містять проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), який мав бути складений для формування земельних ділянок в порядку, передбаченому ЗК України, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Приймаючи рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних часток (паїв) і проведення інвентаризації земель від 09.04.2020, Павлівська сільська рада не з`ясувала наявність проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та не вирішила питання щодо вже наявного рішення від 05.06.2001 "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі".

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає,що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.32 розділу VIII «Державна підтримка сільськогосподарської кооперації» Закону України від 21.07.2021 № 819-IX:

1. Основним завданням державної політики з підтримки сільськогосподарської кооперації є створення сприятливих умов для утворення, становлення і розвитку сільськогосподарських кооперативів (сільськогосподарських кооперативних об`єднань) шляхом формування сприятливої податкової, фінансово-кредитної, інвестиційної політики для їхньої діяльності.

2. Центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування забезпечують сприяння розвитку і зміцненню економічної самостійності сільськогосподарських кооперативів та їхніх членів, сільськогосподарських кооперативних об`єднань, підвищенню ефективності їхньої діяльності, не допускають будь-яких обмежень господарської активності та ініціативи таких кооперативів (об`єднань), сприяють вільній і рівноправній їх участі на ринках товарів, робіт і послуг.

Отже оскаржувані рішення не відповідають цілям закону щодо державної політики з підтримки сільськогосподарської кооперації.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

До того ж підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Оскільки оскаржувані рішення Павлівської сільської ради "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних часток (паїв) і проведення інвентаризації земель" від 09.04.2020 та "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати" від 08.09.2020 прийняті з порушенням ст.13 Закону "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 116; 124; 79-1, ЗК України, порушують права і законні інтереси позивача, то означені рішення є незаконними та підлягають скасуванню судом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Право позивача користуватися спірними земельними ділянками оспорюється відповідачами, а Павліською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення №547-УІІ від 08.09.2020 було порушено право позивача щодо користування спірними земельними ділянками.

Відповідно до положень ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання за СВК імені В.Н. Каразіна права користування спірними земельними ділянками.

Частинами 1-2 ст.203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Беручи до уваги, що спірні договори оренди землі від 18.09.2020 містять положення про встановлення строку оренди до 49 років, що суперечить ст. 13 Закону України №899-IV, укладені на підставі рішення Павлівської сільської ради №547-УІІ від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати", яке, як зазначено вище за текстом постанови, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання недійсними названих договорів.

З огляду на те, що вимога позивача про скасування державної реєстрації речового права - права оренди ПП «Полліс-1» земельних ділянок загальною площею 78,7919 га, розташованих на території Богодухівської міської ради, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є похідною від спору щодо відповідного майнового права, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог у цій частині.

Отже враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача-2 підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та заявлених за змістом апеляційної скарги витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Полліс-1" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 у справі №922/1806/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.06.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка