ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/4316/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022

у справі № 910/4316/22 (суддя А.І. Привалов)

за позовом Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ»

доТовариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання договору недійсним,

за участю представників сторін:

від позивача: Гудима В.С.;

від відповідача: Андрейків О.В.;

від третьої особи: не з`явився, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Приватне підприємство «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» (далі також - підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (далі також - Товариство) про визнання договору недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те що оспорюваний Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019 було укладено представником ОСОБА_1 з перевищенням наданих йому повноважень, всупереч інтересам ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» та не відповідає справжньому волевиявленню позивача, як суб`єкта господарювання; фактично спрямований на задоволення особистих інтересів ОСОБА_1, який діяв в інтересах ТОВ «ІОНІТІ» єдиним власником якого він є.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано нормами статей ст. 203, 215, 232, 238, 241, 1003 ЦК України та встановленими судом обставинами:

наявності у ОСОБА_1 права укладати договір про надання послуг від 03.09.2019 від імені позивача на підставі довіреності, виданої 05.07.2019 директором Приватного підприємства «Автоентерпрайз» ОСОБА_1;

- підтвердження факту укладення договору не лише підписами сторін, а й обставинами щодо подальшого його схвалення сторонами (виконання договору надання послуг, передача позивачем обладнання, його розміщення та обслуговування останнім);

- встановлення у справі №910/14766/20 факту порушення Приватним підприємством «Автоентерпрайз» умов договору про надання послуг з розміщення обладнання від 03.09.2019 та підтвердження судом правомірності нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Іоніті» штрафу за таке порушення і вказані обставини мають преюдиціальне значення та не потребують повторного доказування згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України;

- ненадання позивачем будь-яких доказів про зловмисну домовленість між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іоніті», недоведеності ним наявності умислу обох сторін правочину на його укладення шляхом зловмисної домовленості та наявності несприятливих наслідків і причинно-наслідкового зв`язку між такими наслідками та діями обох сторін;

- ненадання позивачем доказів на підтвердження факту наявності домовленості сторін на укладення договору про стягнення штрафних санкцій, а отже відсутні підстави вважати договір удаваним.

- відсутності доказів щодо умислу обох сторін на укладення фіктивного правочину, який у них виник до укладення спірного договору, та наявності правових наслідків за цим договором, відповідно відсутності підстав для визнання правочину фіктивним.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Приватне підприємство «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, заявник посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального.

Окрім доводів щодо наявності підстав недійсності укладеного правочину, наведених у позовній заяві, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки наступним доводам:

- відсутності доказів відповідності дублікату оспорюваного договору його оригіналу та невстановлення обставин виготовлення такого дублікату;

- відсутності у ОСОБА_1 повноважень на укладення оспорюваного договору з огляду на відсутність таких прав у позивача, а також відсутності повноважень на підписання акту приймання-передачі обладнання;

- укладенню ОСОБА_1 договору всупереч інтересам волі довірителя та в інтересах товариства, власником якого він є;

- укладенню договору з афілійованою особою;

- договір є завідомо збитковим для позивача і не відповідає його звичайній господарській діяльності.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4316/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

30.01.2023 матеріали справи № 910/4316/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 та призначено справу до розгляду на 01.03.2023. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 23 лютого 2023 року.

20.02.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи.

22.02.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

27.02.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення щодо клопотання позивача про приєднання доказу до матеріалів справи.

27.02.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

У судове засідання 01.03.2023 позивач та третя особа не з`явилися, своїх уповноважених представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2023 розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 відкладено на 29.03.2023

16.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

28.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи та додаткові пояснення.

29.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло письмове заперечення щодо клопотання позивача про приєднання доказу до матеріалів справи.

29.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

29.03.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 оголошено у розгляді справи № 910/4316/22 перерву до 12.04.2023, розгляд клопотання про зупинення провадження у справі вирішено здійснювати у наступному судовому засіданні.

11.04.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло заперечення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

12.04.2023 у судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, представник відповідача заперечив щодо задоволення даного клопотання. За результатами обговорення клопотання, судова колегія, апеляційної інстанції вислухавши думку учасників справи, ухвалила відмовити у його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав, які зумовлюють необхідність вчинення такої процесуальної дії судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 у розгляді апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 оголошено перерву до 17.05.2023.

17.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Разом з тим, представник позивача у вищевказаному клопотанні повідомив, що Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду здійснюється розгляд касаційної скарги у справі № 910/12774/21. При цьому зміст оспорюваного договору у вказаній справі є абсолютно ідентичним зі змістом договору, який є предметом оскарження у справі № 910/4316/22. Враховуючи, що станом на 17.05.2023 відсутній правовий висновок Верховного Суду з питань, які потребують вирішення під час розгляду справи № 910/4316/22, представник позивача вважає, що вказані обставини слугують додатковою підставою для відкладення судового засідання у справі № 910/4316/22.

17.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване відсутністю можливості з`явитися в судове засідання, оскільки представник відповідача знаходиться у відрядженні та може не встигнути в судове засідання.

У судове засідання 17.05.2023 позивач та третя особа не з`явилися, своїх уповноважених представників не направили.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2023 не заперечував щодо задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 відкладено на 14.06.2023.

В судовому засіданні 14.06.2023 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити та скасувати рішення суду, постановивши нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність її доводів та законність оскаржуваного судового рішення.

14.06.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні у справі, врахувавши пояснення надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (як замовником) та Приватним підприємством «Автоентерпрайз» (як виконавцем) було укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання, за умовами якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих Актах приймання-передачі до цього договору, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих Актах приймання-передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

За умовами п. 1.2, 1.3 договору, місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі. Місцем виконання цього договору є місце розміщення обладнання. Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління обладнанням.

Відповідно до пунктів 2.1.6., 2.1.7 договору, покладено на виконавця зобов`язання забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та його безперебійне електричне живлення.

Згідно з пунктом 3.1 договору, за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 5,00 грн.), а також 1,00 грн. 20 коп. (в т.ч. ПДВ - 20 коп.) за кожен спожитий кВт електроенергії за місяць, яку споживала кожна окрема одиниця Обладнання Замовника.

Винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання (у розмірі, визначеному у договорі № 0217), здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, виключно після виставлення виконавцем відповідних рахунків (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання, виплачується протягом 10-ти банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний у таких рахунках.

У пункті 4.2. договору сторони погодили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що у випадку будь-якого порушення відповідачем умов даного договору, що призвело до неможливості використання позивачем для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів позивача, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи позивача, відключення обладнання від електричної мережі) за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі, що вираховується за наведеною у цьому договорі формулою.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року включно (пункт 6.1 договору).

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога Товариства про визнання недійсним договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору від 18.12.2019 позивач посилається на те, що ПП «Автоентерпрайз» не надавало ОСОБА_1 повноважень на укладення договору з ТОВ «ІОНІТІ» від 18.12.2019 без погодження його умов з директором підприємства. Крім того, позивачем не видавалась довіреність на укладення оспорюваного правочину без погодження його умов з директором ПП «Автоентерпрайз», та в подальшому не схвалювало цього правочину. Також, позивач вказував, що він не мав наміру та підстав для укладення оспорюваного правочину, оскільки він не відповідає господарським інтересам підприємства. Позивач наголошує, що оспорюваний договір було укладено всупереч інтересам підприємства, оскільки такий правочин не відповідає справжньому волевиявленню, а спрямований на задоволення особистих інтересів представника ОСОБА_1, який фактично діяв в інтересах ТОВ «ІОНІТІ», укладений на заздалегідь невигідних умовах для довірителя, внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, з метою незаконного привласнення майна ПП «Автоентерпрайз», та створення штучних підстав для стягнення з позивача коштів з метою незаконного збагачення.

Отже, надаючи оцінку позовним вимогам Товариства, суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що у позові Товариство вказує, що оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним на підставі загальних засад цивільного судочинства (п. 6 ст. 3 ЦК України), а також ст. 203, 215, 232, 238, 241, 1003 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Одночасно, надаючи оцінку позовним вимогам Товариства, колегія суддів виходить з того, що до предмету доказування у справі, що переглядається входять обставини щодо:

наявності або відсутності волевиявлення Підприємства на укладення спірного договору;

наявності або відсутності у ОСОБА_1 повноважень щодо укладення спірного договору;

наявності або відсутності погодження у будь-якій формі оспорюваногоДоговору та доказів вчинення Підприємством дій щодо його схвалення.

Надаючи оцінку повноваженням ОСОБА_1 на укладення спірного договору колегія суддів виходить з такого.

За змістом наданої ПП «Автоентерпрайз» копії довіреності від 05.07.2019, виданої на ім`я Пальшина Н.І, останній уповноважений позивачем бути представником Приватного підприємства «Автоентерпрайз» в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів оренди для розміщення зарядних пристроїв для електромобілів від імені та в інтересах позивача, додаткових угод та додатків до таких договорів від імені та в інтересах позивача, виключно за умови погодження таких договорів із директором відповідача у письмовій формі та/або шляхом повідомлення на електронну пошту. Для цього останньому надано право від імені ПП «Автоентерпрайз» укладати договори (угоди, контракти) розміщення обладнання, додаткові угоди та додатки до них, розписуватись від імені відповідача в таких договорах (угодах, контрактах), а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2019.

Судом першої інстанції одночасно взято до уваги копію довіреності, виданої ПП «Автоентерпрайз» на ім`я ОСОБА_1, якою уповноважено останнього бути представником Приватного підприємства «Автоентерпрайз» в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі, перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені ПП «Автоентерпрайз». Для цього ОСОБА_1 надається право від імені ПП «Автоентерпрайз» укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені ПП «Автоентерпрайз», а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності.

Як убачається із преамбули договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019, підписантом від імені ПП «Автоентерпрайз» значиться ОСОБА_1 (уповноважений представник), який діяв на підставі наказу № 17/07 від 05.07.2019 та довіреності від 05.07.2019, виданій директором ПП «Автоентерпрайз» Ніконовим Д. А.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявною в матеріалах справи, директором ПП «Автоентерпрайз» на день укладення спірного договору про надання послуг від 18.12.2019 був Ніконов Д. А .

При цьому,згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП «Автоентерпрайз» станом на дату укладення спірного договору (18.12.2019) відсутні будь-які обмеження у керівника вказаного підприємства (Ніконова Д. А.) щодо представництва юридичної особи, у тому числі і щодо видачі довіреностей іншим особам на представництво інтересів підприємства.

Також із наявного в матеріалах справи наказу директора ПП «Автоентерпрайз» Ніконова Д. А. № 17/07 від 05.07.2019 вбачається, що ним було видане розпорядження:

- використовувати з 05.07.2019 у господарській діяльності ПП «Автоентерпрайз» додаткову круглу печатку для укладання договорів, додаткових угод та додатків до договорів згідно відбитку, зазначеному у цьому наказі;

- видати уповноваженому представнику ПП «Автоентерпрайз» ОСОБА_1 довіреність на право використовувати печатку та укладати договори, додаткові угоди та додаткидодоговорів.

Надавши оцінку цим довода, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що представник ПП «Автоентерпрайз» ОСОБА_1 мав право та повноваження укладати договір про надання послуг від 18.12.2019 від імені ПП «Автоентерпрайз» на підставі довіреності, виданої 05.07.2019 директором ПП «Автоентерпрайз» Ніконовим Д. А., а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, колегія суддів з такими висновками погодитись не може.

Так, Підприємство не заперечує наявність у ОСОБА_1 повноважень на укладання спірного договору, однак, акцентує увагу на можливості укладення договорів, які пов`язані з укладанням та підписанням договорів оренди для розміщення зарядних пристроїв для електромобілів від імені та в інтересах позивача, додаткових угод та додатків до таких договорів від імені та в інтересах позивача, виключно за умови погодження таких договорів із директором відповідача у письмовій формі та/або шляхом повідомлення на електронну пошту. Колегія суддів вважає таке положення довіреності обґрунтованим, оскільки саме Підприємство як власник зарядних станцій має право вирішувати питання як щодо кількості зарядних станцій, які він бажає розмістити, так і власне щодо місця їх розташування.

Суд апеляційної інстанції також зауважує на тому, що обидві довіреності мають одну і ту ж дату, що за відсутності будь-якого порядкового номера унеможливлює з`ясування обставин на підставі якої із наявних у справі довіреностей було укладено спірний договір. Одночасно, оскільки представником Підприємства за кожною з довіреностей є одна і та ж особа, і чинне законодавство не містить обмежень щодо кількості довіреностей, наданих Підприємством на представництво свої прав, колегія суддів приходить до висновку про можливість одночасного існування цих довіреностей.

Разом з цим, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність, з огляду на які, а також оскільки предметом спірного договору є розміщення зарядних пристроїв для електромобілів, що, за однією із довіреностей вимагає письмового погодження укладення такого виду договорів, колегія суддів приходить до висновку про можливість укладення такого виду договорів виключно за письмового погодження.

Тобто, незалежно від того, що одна із довіреностей надає право укладати представником будь-які види договорів, то наявність другої довіреності, яка встановлює необхідність погодження із Підприємством укладення представником окремого виду договору фактично виключає цей вид договорів із правового поля питань, на вирішення яких видано першу довіреність.

За змістом ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Отже, ОСОБА_1 маючи у розпорядженні дві довіреності на представництво інтересів Підприємства зобов`язаний був діяти з урахуванням положень кожної з них одночасно, а не тієї, виконання якої йому вбачалось більш простим чи раціональним.

Відповідно, укладаючи спірний договір за відсутності погодження Підприємства, ОСОБА_1 перевищив надані йому повноваження.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

Надаючи оцінку доводам позивача у цій частині, суд першої інстанції виходив з наявності доказів схвалення правочину Підприємством, що виявилось у вчиненні ПП «Автоентерпрайз» ряду дій щодо прийняття договору до виконання. Так, місцевий господарський суд вказав, що про фактичне виконання Договору свідчить акт приймання-передачі від 18.12.2019, згідно з яким ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» надало місце для розміщення обладнання ТОВ «ІОНІТІ».

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими.

Так, аналіз постанов Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17, від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17 свідчить, що вони містять висновок про те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Надаючи оцінку діям Підприємства в частині вчинення дій, які можна кваліфікувати як подальше схвалення укладеного правочину, колегія суддів виходить з того, що матеріали справи не містять будь-яких доказів виконання спірного правочину. З часу підписанняспірного договоруніякихрозрахунків за Договором не здійснювалося, листування не відбувалося, актипозивачем не підписувалися.

Колегія суддів відхиляє акт приймання-передачі від 18.12.2019, згідно з яким ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» надало місце для розміщення обладнання ТОВ «ІОНІТІ» у якості підтвердження схвалення спірного правочину, оскільки акт підписано ОСОБА_1 , що, за відсутності доказів вчинення будь-яких інших дій Підприємством, є неналежним доказом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний правочин вчинено ОСОБА_1 із перевищенням повноважень, наданих останньому довіреностями від 05.07.2019 та за відсутності доказів схвалення такого правочину Підприємством.

Оцінюючи доводи позивача про порушення ОСОБА_1 положень ст. 238 ЦК України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як зауважено позивачем, не спростовано відповідачем та третьою особою, та встановлено колегією суддів під час апеляційного провадження, відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Іоніті» (код 42153109) 23.05.2018 було засновано ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), зі статутним фондом 2000,00 грн, він визначений як єдиний кінцевий бенефіціарний власник товариства. На час створення TOB «Іоніті» його місцезнаходження внесене до реєстру ОСОБА_1 як засновником - АДРЕСА_2 .

Вказана адреса повністю співпадає із адресою Адвокатського об`єднання «Олександр Перемежко та партнери» та адресою місця здійснення адвокатської діяльності адвоката ОСОБА_1, зазначеної в Єдиному реєстрі адвокатів України.

У період з 11.02.2019 по 19.05.2020 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань власником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Іоніті» була ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 , після чого, з 19.05.2020 до цього часу знову єдиним учасником і кінцевим бенефіціаром TOB «Іоніті» є ОСОБА_1 (громадянин України, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Вказані обставини достовірно свідчать проте, що адвокатське об`єднання «Олександр Перемежко та партнери», адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є взаємопов`язаними особами, а останні -є подружжям.

Отже, тимчасове відчуження належної 100% частки корпоративних прав в ТОВ «Іоніті» ОСОБА_1 на користь своєї дружини ОСОБА_3 не може свідчити про те, що оспорюваний договір не укладався в їх інтересах.

Про ці обставини було достовірно відомо директору ТОВ «Іоніті» ОСОБА_4 , який у лютому 2019 року змінив ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «Іоніті», з огляду на статутні документи підприємства, його місцезнаходження за місцем здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_1 , а також з огляду на те, що раніше ОСОБА_4 перебував у договірних відносинах з ПП «Автоентерпрайз», що підтверджується Угодою про нерозголошення комерційної таємниці від 24.07.2018, укладеною між ПП «Автоентрерпрайз» та ОСОБА_4 .

Крім того, номер мобільного телефону, зазначеного у позовній заяві ТОВ «Іоніті» як телефон самого товариства НОМЕР_1 , є номером мобільного телефону адвоката ОСОБА_1. Дана обставина підтверджується даними Єдиного реєстру адвокатів України стосовно останнього.

Колегія суддів погоджується з доводами Підприємства про те, що вказані обставин достовірно свідчать про вчинення спірного правочину в інтересах власне ОСОБА_1 та його дружини.

Колегія суддів також враховує, що Товариство не надало належних доків володіння зарядними станціями №774, 1032, 2816, розміщеними за адресою: АДРЕСА_4 .

Судова колегія визнає обгрунтованими доводи позивача про те, що договір оренди зарядних пристроїв № 25-06/2018-1 від 25.06.2018 та акт приймання-передачі майна від 18.12.2019 між АО «Олександр Перемежко та партнери» і TOB «Іоніті» не можуть бути належними доказами, оскільки відсутні докази придбання АО «Олександр Перемежко і партнери» у ПП «Автоентерпрайз» зарядних станцій №774, 1032, 2816.

Крім того, судова колегія звертає увагу на ту обставину, що між датою оформлення видаткової накладної МЛНА-000052 від 21.08.2018 та датою складання акта приймання-передачі від 18.12.2019, за яким ніби-то було передано у користування ТОВ «Іоніті» майно, розрив у часі складає майже у 1,5 роки, у зв`язку з чим постає питання, де саме перебували придбані АО «Олександр Перемежко та партнери» зарядні станції в період з 21.08.2018 по18.12.2019, коли саме і ким вони були встановлені за адресою: м. Київ, проспект Мінській,буд. 20-А.

Жодних доказів того, що у АО «Олександр Перемежко та партнери» в період з 21.08.2018 по 18.12.2019 з ПП «Автоентерпрайз» або ТОВ «БАХУС АГМ» існували будь-які правовідносини щодо розміщення зарядних станцій за адресою: м. Київ, проспект Мінський, буд. 20-А, немає.

З цих же підстав не можуть бути розцінені як належні докази накази ТОВ «Іоніті» №M025119, №M959155 від 18.12.2019 про постановку на облік обладнання, орендованого у АО «Олександр Перемежко та партнери», оскільки це внутрішній документ ТОВ «Іоніті», який не може бути доказом наявності будь-яких прав на зарядні станції ПП «Автоентерпрайз», розміщених ним на підставі договору №0217 від 05.07.2016 з ТОВ «БАХУС АГМ» адресою: м. Київ, проспект 20-А більш як за три роки до цього.

Також, неможливо ніяким чином встановити, що зазначені в наведених вище накладних зарядні станції є саме тими зарядними станціями, які на підставі договору між ПП «Автоентерпрайз» з ТОВ «БАХУС» № 0217 від 05.07.2016 та акту приймання-передачі від 13.08.2020 було встановлено ПП «Автоентерпрайз» за адресою: м.Київ, проспект Мінський, 20-А.

Договір між АО «Олександр Перемежко та партнери» та ПП «Автоентерпрайз» на придбання саме цих, належних ПП «Автоентерпрайз» та вже розміщених за договором з ТОВ «БАХУС АГМ» зарядних станцій, у матеріалах справи відсутній.

Натомість, ПП «Автоентерпрайз» надано суду належні докази того, що позивачем на підставі договору №0217 від 05.12.2016 з ТОВ «БАХУС АГМ» за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А в період з 05.07.2016 по 12.08.2020 було розміщено зарядні пристрої №№774,1032, 2816 в період з 13.08.2020 станом на дату видачі довідки ТОВ «АЄПЕЙ» 03.06.2022 з наведених зарядних пристроїв працює пристрій №2816.

Вказані зарядні пристрої підключені до білінгової мережі AE ChargingPoint та безперервно без відключень використовувалась ПП «Автоентерпрайз» у своїй господарській діяльності, в той час як ні АО «Олександр Перемежко та партнери», ні ТОВ «Іонітi» не мало та не має жодного відношення до зарядних пристроїв №№774, 1032, 2816.

Вказані обставини підтверджуються:

- Договором №0217 від 05.07.2019, укладеним між ТОВ «БАХУС АГМ» та ПП«Автоентерпрайз»;

- Актом приймання-передачі від 13.08.2020 до договору №0217;

- Рахунками ТОВ «БАХУС АГМ» за компенсацію за використану електроенергію та послуги з розміщення;

- Балансовими довідками №03/06-22-1 від 03.06.2022, №03/06-22-2 від 03.06.2022.

- Довідкою оператора білінгової системи ТОВ «АЄПЕЙ» № Д-07 від 03.06.2022 з витягами про перелік транзакцій зарядних пристроїв №№774, 1032, 2816.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вiд дати оспорюваного договору на території замiського ресторану «ForrestClub», належного ТОВ «БАХУС АГМ», за адресою: м. Київ, проспект Мінський, буд. 20-А було розміщено виключно належні ПП «Автоентерпрайз» зарядні станції, які безперервно використовувались позивачем у своїй господарській діяльності.

Оскільки під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції встановлено вчинення ОСОБА_1 спірного договору в інтересах Підприємства з перевищенням повноважень, наданих довіреностями від 05.07.2019, без подальшого схвалення цього договору позивачем, а також в інтересах не Підприємства, а у власних інтересах, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним у порядку ст.ст. 203, 215 ЦК України у зв`язку з недотриманням довірителем ст.ст. 238, 241 ЦК України.

Колегія суддів також вважає за необхідне підкреслити, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Отже, зміст цієї норми процесуального права свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Надаючи оцінку доказам сторін, наданим під час розгляду справи судом першої інстанції, мотивам позовної заяви, відзиву на позов, апеляційної скарги та іншим заявам по суті, застосовуючи принцип «вірогідності доказів» колегія суддів все ж таки приходить до висновку про те, що оскаржуваний позивачем договір хоча і мав місце бути, однак вчинений його представником не в інтересах Підприємства, а у зв`язку з необхідністю задоволення власних майнових інтересів.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не підтвердились під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на невідповідністьвисновків, викладених в оскаржуваному рішенні щодо недоведеності позивачем обставин недійсності договору, викладених у позовній заяві, а також оскільки під час розгляду спору по суті судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 238, 241ЦК України та незастосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме, ст.ст. 203, 215 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 282 ГПК України, у випадку скасування судового рішення постанова має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За нормою ч.4 ст. 129 ГПК України, судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача. Відповідно, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ`на користь Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ`підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції - у розмірі 2 481,00 грн та 3 721,00 грн - за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційної скарги Приватного підприємства «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ`на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022у справі № 910/4316/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/4316/22 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

«Визнати недійсним договір, укладений 18 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ", який підписаний зі сторони товариства ОСОБА_4 та Приватним підприємством "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ", який підписаний зі сторони підприємства ОСОБА_1, про надання послуг з розміщення обладнання за адресою: м.Київ, проспект Мінський, 20А».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, будинок 36 Д, оф.54.1; ідентифікаційний код 42153109) на користь Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (61070, м. Харків, вул. Рудика, 6; ідентифікаційний код 40119580) 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 50 коп. судового збору за подання позовної заяви та 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одну) гривню 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/4316/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.06.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова