РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2023Справа № 910/4361/23
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича

АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕНІТ СКЛАД"

вул. Звіринецька 63, м. Київ, 01014

про стягнення 1 880 260,97 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Решотка Сергій Павлович (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕНІТ СКЛАД" (далі-відповідач) про стягнення 1 880 260,97 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/4361/23 від 03.04.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.04.2023 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено на 24.05.2023.

Протокольною ухвалою суду від 24.05.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.06.2023.

07.06.2023 в судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

За приписами ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 07.06.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

21.12.2021 року між ФОП Решотка С.П. (далі Позивач/Постачальник) та ТОВ "ЗЕНІТ СКЛАД" (далі Відповідач Покупець) було укладено Договір поставки № 775 (далі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується в порядку і строки, встановлені Договором або додатковими домовленостями, передати у власність Покупця товар в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, визначених у даному Договорі або додатках до нього.

Предметом поставки, за цим договором, можуть бути (але не виключно) бетон та вироби з бетону та залізобетону, сипучі будівельні матеріали (пісок, щебінь, цемент, керамзит, відсів тошо), інші товари (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору, номенклатура товару, шо поставляється, його кількість, ціна, обумовлюється сторонами або в цьому договорі та додатках до цього договору, або в специфікаціях, або у видаткових накладних, які прирівнюються сторонами до специфікації в розумінні вимог Господарського кодексу України.

Поставка здійснюється партіями на підставі замовлень Покупця узгоджених з постачальником (п. 2.1 Договору).

Постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ - склад Покупця, EXW- склад Постачальника (відповідно Інкотермс 2010 року) (п. 2.2. Договору).

Постачальник здійснює поставку товару протягом трьох робочих днів від дня отримання попередньої оплати товару або дня узгодження поставки товару з відстроченням оплати (п. 2.3 Договору).

За умовами п. 2.5 Договору, право власності на товар і ризик випадкового його ушкодження (псування) переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної на товари (товаротранспортної накладної або акту прийому-передачі Дата одержання товару Покупцем зазначається в видатковій накладній (товарно-транспортній накладній або в акті прийому-передачі).

За умовами п. 3.2 Договору, Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Відповідно до п. 3.3. Договору, в разі поставки Товару з відстроченням оплати, Покупець зобов`язаний здійснити оплату поставленої партії товару протягом трьох календарних днів з дня поставки партії Товару (підписання видаткової накладної на товар або товарно- транспортної накладної).

На вимогу однієї зі сторін, інша сторона у триденний строк зобов`язана забезпечити звіряння взаємних розрахунків за договором (п. 3.6. Договору).

05.12.2022 Позивач на адресу Відповідача направив акт звіряння розрахунків № 830 за період січень 2022 року - листопад 2022 року та Вимогу про сплату коштів за поставлений товар у розмірі 884137, 24 грн. Проте, Відповідач відповіді не надав.

Відповідно до п. 3.7 Договору, у випадку наявності заборгованості по оплаті поставленого товару в рамках дії цього Договору зі сторони Покупця, Постачальник зараховує грошові кошти, отримані в рамках Договору, незалежно від призначення платежі першочергово на погашення наявної заборгованості по Договору і оплату штрафних санкцій (відповідно до п. 6 цього договору), залишок зараховується в рахунок оплати погодженої між сторонами партії Товару.

За умовами п. 6.1. Договору, у випадку прострочення оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення більш ніж на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від простроченої суми.

Відповідно до п. 6.3. Договору, на підставі ст. 625 ЦК України, сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Сторони домовились збільшити строк позовної давності по вимогам про стягнення пені та інших штрафних санкцій до трьох років з дня прострочення. Пеня нараховується за весь час прострочення до повного погашення заборгованості (п. 6.7. Договору).

Відповідно до п. 8.1, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 31 грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Якщо до 01 грудня календарного року жодна зі Сторін письмово не заявить про припинення Договору, то строк дії цього Договору автоматично продовжується на наступний календарний рік без обмежень по кількості пролонгацій. Датою письмової заяви Сторони про припинення договору вважається дата штемпеля відтиску відділення поштового зв`язку та опис вкладення до листа про припинення договору.

Так, з моменту укладення Договору та до 22.02.2022 року, з боку ФОП Решотка С.П. на адресу ТОВ «ЗЕНІТ СКЛАД» було поставлено Товару на загальну суму 6 124 177,248 грн. з якої сплачено лише частину 5 240 000,00 грн.

Отже, станом на момент подання позовної заяви, з боку ТОВ «ЗЕНІТ СКЛАД» існує заборгованість у розмірі 884 137,24 грн.

Таким чином, спір у справі виник у зв`язку із тим, що Покупець, порушуючи умови Договору, не оплатив отриману продукцію в повному обсязі, внаслідок чого, на день подачу позову у останнього утворилась заборгованість по оплаті поставленої продукції в розмірі 884137,24 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивач здійснив поставку товару загалом на суму 6 124 177,248 грн. за видатковими накладними, що долучені до матеріалів позовної заяви.

Судом встановлено, що вказані видаткові накладні містять печатку та підпис відповідача про отримання Товару без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості отриманого Товару. Також суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні заперечення щодо якості та вартості отриманого Товару зі сторони Відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач у встановлений вищевказаним договорами строк не розрахувався чим порушив умови договору, а відтак, доводи позивача останнім було поставлено Товариству Товару загальною вартістю 6 124 177,248 грн., є не спростованими.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договором та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором здійснив оплату поставленого Товару лише частково у розмірі 5 240 000,00 грн. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 884 137,24 грн.

За твердженням Позивача, котре не спростоване Відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати поставленого товару на загальну суму 884 137,24 грн. відповідачем не виконано.

Доказів оплати поставленого товару на загальну суму 884 137,24 грн. матеріали справи не містять. Вказане Відповідачем не заперечується. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості Відповідача перед Позивачем у розмірі 884 137,24 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення із Відповідача 390 089,22 грн.- пені, нарахованої за період 22.02.2022-12.03.2023 та 61 889,00 грн. - штрафу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.1. Договору, у випадку прострочення оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення більш ніж на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від простроченої суми.

Відповідно до п. 6.3. Договору, на підставі ст. 625 ЦК України, сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Оскільки відповідач не виконав своє зобов`язання з поставки товару у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 390089,22 грн.- пені, нарахованої за період 22.02.2022-12.03.2023 та 61889,00 грн. - штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 212 122,19 грн. - інфляційних втрат та 332 023,32 грн. - 36% річних.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 36% річних та інфляційних втрат, вважає розрахунок арифметично не вірним.

Здійснивши власний перерахунок, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 212 122,19 грн. - інфляційних втрат та 331 061,82 грн. - 36% річних, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Окрім того, суд зауважує, що за приписами п.2 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п.1, 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 грн.

У позовній заяві позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру про стягнення 1 880 260,97 грн., а відтак за подання даної позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 28 203,91 грн.

Проте, з доданого до позовної заяви платіжного доручення №1626 від 15.03.2023 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 27 275,58 грн, тобто у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством.

Отже позивач має доплатити судовий збір за розгляд даної справи у розмірі 928,33 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕНІТ СКЛАД" ( вул. Звіринецька 63, м. Київ, 01014; ідентифікаційний код 39344192) на користь Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 884 137,24 грн., пені у розмірі 390089,22 грн., 36% річних у розмірі 331 061,82 грн., штрафу у розмірі 61 889,00 грн. інфляційних втрат у розмірі 212 122,19 грн. та 28 189,49 грн. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України 928,33 грн судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2023

Суддя М.О. Лиськов