ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/323/23

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/323/23

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора

Бориспільського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», м. Бориспіль-7

Бориспільського району

про стягнення 19 571,12 грн

за участю представників:

від позивача: Приходько Я.М., адвокат, довіреність № 01-22/7-58 від 06.01.2023;

від відповідача: Степаненко М.Ю., наказ № 08-03-344-АЕ-0052135 від 14.07.2021,

положення про структурний підрозділ № 01-05-4 від 15.09.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.01.2023 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява вих. № 35-28/7-15 від 24.01.2023 (вх. № суду 293/23) Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 19 571,12 грн, з яких: 11 649,83 грн основного боргу, 4 576,48 грн пені, 355,57 грн 3 % річних, 2 989,24 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2103 від 23.05.2018 (нова редакція від 11.08.2021), а саме не сплатою орендної плати в повному розмірі за період жовтень 2021 року - лютий 2022 року, що призвело до виникнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2023 відкрито провадження у справі № 911/323/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.03.2023.

13.03.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив від 09.03.2023 (вх. № суду 740/23) на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві, а саме, оскільки до умов договору оренди відповідач використовує орендоване майно для розміщення сервісного центру з надання додаткових послуг щодо підвищення рівня обслуговування пасажирів (офісне приміщення), то відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611 в період карантину орендна плата за користування державним майном здійснюється у розмірі 50 % у разі використання державного майна в тому числі для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах). Відповідач зазначає, що за період жовтень 2021 року - січень 2022 року ним здійснювалась у встановлені договором строки сплата орендних платежів позивачу у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.06.2020 № 611, що підтверджується копіями платіжних доручень, доданих до відзиву на позовну заяву. За лютий 2022 року відповідачем здійснено сплату орендного платежу позивачу у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати 27.05 2022 після отримання від позивача рахунку за лютий 2022 року лише 25.05.2022.

Відповідач зазначає, що з його боку відсутній факт порушення зобов`язання за договором оренди, а у зв`язку із дією з 24.02.2022 форс-мажорних обставин відсутні підстави для застосування заходів відповідальності, про які зазначає позивач, а саме стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 15.03.2023 відкладено підготовче засідання на 05.04.2023.

Через канцелярію суду (вх. № 5573/23 від 22.03.2023) від позивача надійшла відповідь вих. № 35-22/1-142 від 17.03.2023 на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач заперечує повністю проти наведених відповідачем обставин та правових підстав, викладених останнім у відзиві на позовну заяву. Відповідно до відповіді на відзив позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.05.2023.

В судовому засіданні 10.05.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в позові повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (орендар) 23.05.2018 укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2103, згідно п. 1.1 (в новій редакції договору від 11.08.2021) орендодавець і балансоутримуввач передають, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення № 220 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» площею 4,15 кв.м., що розміщене за адресою: Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7 ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та обліковується на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач). Орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі майна підписаний між сторонами 30.05.2018 (п. 2.1 нової редакції договору).

Орендодавцем передано, а орендарем прийнято у строкове платне користування майно - частину нежитлового приміщення № 220 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», площею 4,15 кв.м., що розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що підтверджується підписаним сторонами, а також, погодженим балансоутримувачем Актом приймання-передачі орендованого майна від 30.05.2018.

У подальшому, згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ із змінами і доповненнями, договір продовжено без проведення аукціону.

Враховуючи зазначене, згідно абзацу 1 п. 151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець), ТОВ «Аерохендлінг» (орендар) та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач) 11.08.2021 укладено додаткову угоду про продовження Договору.

Додаткова угода від 11.08.2021 року укладена шляхом викладення договору в новій редакції згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2020 № 820 Примірним договором оренди нерухомого майна, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.

Таким чином, позивач зазначає, що починаючи з 11.08.2021 взаємовідносини між орендодавцем (Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), позивачем та відповідачем щодо користування державним нерухомим майном регулюються умовами договору в редакції договору від 11.08.2021.

Згідно п. 5.1 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021, процедура, в результаті якої майно отримано в оренду - без проведення аукціону.

Відповідно до п. 7.1 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021 цільове призначення майна розміщення сервісного центру з надання додаткових послуг щодо підвищення рівня обслуговування пасажирів (офісне приміщення).

Згідно п. 9.1 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021 місячна орендна плата, визначена на підставі абзацу 3 ч. 7 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ становить 9 208,08 грн без ПДВ.

Пунктом 16 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021 визначено співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладення договору: балансоутримувачу 30 % суми орендної плати, державному бюджету 70 % суми орендної плати.

Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п. 16 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021 щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди (п. 3.3 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021).

Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок Балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди балансоутримувач передає орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за кмови реєстрації орендаря платником податку на додану вартість (п. 3.4 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021).

Згідно п. 12.1 розділу І «Змінювані умови договору» договору від 11.08.2021 цей договір діє до 22.03.2024 включно.

На виконання п. 3.4 розділу II «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021 для сплати орендної плати за користування майном у жовтні 2021 року січні 2022 року позивачем було виставлено, а відповідачем отримано рахунки-фактури: № 76/2653 від 31.10.2021 за жовтень 2021 року на загальну суму 11 271,62 грн (до сплати балансоутримувачу 4 696,51 грн), № 76/2915 від 30.11.2021 за листопадь 2021 року на загальну суму 11 361,80 грн (до сплати балансоутримувачу 4 734,08 грн), № 76/3076 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на загальну суму 11 429,98 грн (до сплати балансоутримувачу 4 762,49 грн), № 76/188 від 31.01.2022 за січень 2022 року на загальну суму 11 578,56 грн (до сплати балансоутримувачу 4 824,40 грн). Всього на загальну суму 45 641,96 грн, з яких до сплати на користь балансоутримувача 19 017,48 грн. Також позивачем було передано відповідачу акти приймання-здачі виконаних послуг за період жовтень 2021 року січень 2022 року, які залишені відповідачем не підписаними.

За лютий 2022 року (з 01.02.2022 по 23.02.2022 (кількість днів 23)) позивачем відповідачу засобами електронного зв`язку з використанням програмного забезпечення «М.Е.Dос» (Му Electronic Document, також Medoc, Медок) «З використанням гарантованої доставки» направлено, а відповідачем отримано рахунок-фактуру №76/404 від 28.02.2022 на загальну суму 10 277,24 грн (до сплати балансоутримувачу 4 282,18 грн. (дата направлення позивачем 25.05.2022) та Акт приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2022 (дата направлення позивачем 19.03.2022).

Однак, як зазначає позивач, в порушення умов п.п. 1.1, 3.3, 3.4 розділу II «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021, відповідач не сплатив в повному розмірі орендну плату за користування майном у жовтні 2021 року - лютому 2022 року, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 11 649,83 грн.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами виникли правовідносини щодо договору оренди, об`єктом якого було майно, що належить до державної власності. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили орендну плату, порядок проведення розрахунків, строк дії договору, порядок передання майна в оренду та його повернення, а тому відповідно до вимог ст.ст. 638, 639, 759 Цивільного кодексу України та ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України, вони вважаються укладеними, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 173 ГКУкраїни один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що для сплати орендної плати за жовтень 2021 року -лютий 2022 року позивачем виставлялися відповідачу рахунок-фактури на суму 55 919,20 грн, з яких на користь позивача (балансоутримувача) підлягали сплаті 23 299,66 грн.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти наявності у нього обов`язку зі сплати орендної плати за жовтень 2021 року - лютий 2022 року, у зв`язку із тим, що рахунки-фактури на суму 55 919,20 грн виставлені йому без врахування вимог постанови № 611, відповідно до переліку додатку № 2 такої постанови останній мав сплатити у зазначені місяці 50 % від визначеного позивачем розміру орендної плати.

Так, постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням подальших змін з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який тривав і протягом спірного періоду (жовтень 2021 року - лютий 2022 року).

Постановою № 611 (яка була чинна станом на час спірного періоду) врегульовані питання щодо звільнення (повного чи часткового) орендарів від орендної плати, п. 1 якої визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому визначено, що орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з п. 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, в тому числі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір, який полягає в тому, чи наявне у відповідача право на застосування пільг зі сплати орендної плати, запроваджених постановою № 611. При цьому позивач вважає, що відповідач не відноситься до жодного з суб`єктів перерахованих в додатку 2 цієї постанови та у договір оренди не внесено відповідні зміни щодо істотної умови договору розміру орендної плати.

У постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 911/654/21 колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що постанова № 611 була розроблена саме з метою надання державою підтримки орендарям державного майна під час дії карантину, а будь-яка державна підтримка, у тому числі і державна підтримка орендарів державного майна, має ґрунтуватися, зокрема, на принципах справедливості, розумності, передбачуваності, та, відповідно, суб`єкти, яким вона надається, повинні мати рівні можливості для її отримання та не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої державної підтримки.

З наданих доказів, а саме договору оренди, вбачається, що відповідач отримав в оренду частину нежитлового приміщення № 220 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» Аеропорту "Бориспіль" з метою розміщення сервісного центру з надання додаткових послуг щодо підвищення рівня обслуговування пасажирів (офісне приміщення).

Так, додатком 2 постанови № 611 визначено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, в тому числі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях 05.11.2020 видало наказ № 710 Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину, відповідно до п. 1 якого установило, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, у тому числі ТОВ «Аерохендлінг» за договором від 23.05.2018 № 2103. Також п. 2 зазначеного наказу Регіональне відділення встановило, що нарахування орендної плати відповідачу починається з дати встановлення карантину.

Таким чином, із доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що відповідач протягом дії Договору оренди від 23.05.2018 (нова редакція від 11.08.2021), використовував об`єкт оренди для розміщення офісного приміщення, яке знаходиться в аеропорту, доказів протилежного позивачем суду не надано та вказаної обставини не спростовано.

Отже, відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення офісного приміщення, яке знаходиться в аеропорту, відповідно до додатку № 2 постанови № 611, має право на нарахування орендної плати у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати за договором.

У постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20 викладено правовий висновок, що, оскільки, постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

З огляду на положення постанови № 611, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач безпідставно виставляв відповідачу рахунки-фактури без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 05.11.2020 № 710, відповідно до яких відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на зменшення орендної плати на 50 відсотків.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 та наявність письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати за договором № 2103 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності на 50%, суд дійшов висновку, що належною до нарахування орендарю на користь балансоутримувача орендованого відповідачем майна, є орендна плата в розмірі 30%, розрахована із зменшенням на 50 % відповідно до положень п. 2 постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину від 15.07.2020 № 611, додатку № 2 до постанови, а також прийнятого на виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину від 05.11.2020 № 710, зокрема у спірному періоді.

Відповідач згідно з наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 3654 від 15.11.2021 на суму 2 348,25 грн (за жовтень 2021 року), № 4131 від 15.12.2021 на суму 2 367,04 грн (за листопад 2021 року), № 143 від 14.01.2022 на суму 2 381,25 грн. (за грудень 2021 року), № 578 від 15.02.2022 на суму 2 412,20 грн (за січень 2022 року) та № 899 від 27.05.2022 на суму 2 141,09 грн (за лютий 2022 року) у повному обсязі перерахував на користь позивача орендну плату у спірному періоді, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 05.11.2020 № 170, відповідно до яких відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на зменшення орендної плати на 50 відсотків.

Таким чином, у відповідача відсутня заборгованість за договором № 2103 від 23.05.2018 (нова редакція від 11.08.2021) зі сплати позивачу орендної плати за користування майном у жовтні 2021 року лютому 2022 року.

Оплати за користування майном у спірному періоді (з жовтня 2021 року по лютий 2022 року) здійснені відповідачем до звернення позивача до суду з цим позовом.

Отже, вимога про стягнення 11 649,83 грн. заборгованості не підлягає задоволенню.

Позивач заявляє до стягнення з відповідача пеню, 3 % річних та інфляційні нарахування.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно п. 3.9 розділу II «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021 на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, 3 % річних, інфляційних втрат, нарахованих позивачем на заявлену до стягнення суму боргу за період з жовтня 2021 року по січень 2022 року за допущене, на думку позивача, прострочення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендних платежів, також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги.

Щодо заявлення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань здійснених на орендну плату за лютий 2022 року, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 3.4 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021 орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок Балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу.

В той же час, як зазначає позивач ним лише 25.05.2022 було направлено відповідачу рахунок-фактуру № 76/404 від 28.02.2022 за лютий 2022 року, що є порушенням п. 3.4 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» договору від 11.08.2021, яким встановлено, що балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу.

Після отримання 25.05.2022 від позивача рахунку-фактури № 76/404 від 28.02.2022 за лютий 2022 року, відповідачем платіжним дорученням № 899 від 27.05.2022 здійснено оплату за оренду в сумі 2 141,09 грн (50 % відповідно дро постанови № 611).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідачем не прострочено строк сплати орендної плати за лютий 2022 року, тому відстуні підстав для стягнення з відпоідача пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань нарахованих позивачем з 16.03.2022 по 21.01 2023.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Враховуючи викладене, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 123, 126, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» про стягнення 19 571,12 грн відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.06.2023.

Суддя О.О. Христенко