ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. Справа №909/424/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - Шевченко А.О. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», б/н та б/д

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року (суддя Максимів Т.В.)

про відмову у відкритті провадження

у справі №909/424/23

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 , м. Калуш, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 1 563 235,57 грн.

в с т а н о в и в:

02 травня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 травня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 42 748,03 дол. США, що за курсом 36,5686 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 травня 2023 року складає 1 563 235,57 грн., за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, оскільки заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що фізична особа (без статусу фізичної особи-підприємця) може бути відповідачем у господарському спорі лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 25.05.2018 до реєстру внесено запис №2036265 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_1. Відтак, суд дійшов висновку, що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду відповідач - ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання та не була ним у період за який позивач просить стягнути з нього 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що виключає можливість відкриття провадження у справі за позовними вимогами до цього відповідача. Разом з цим, посилаючись на норми ч.1 ст.2, ч.1 та п.2 ч.2 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, місцевий господарський суд зазначив, що заявнику з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 належить звернутися до суду загальної юрисдикції в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23, а справу направити до місцевого господарського суду на стадію відкриття провадження у справі. Зокрема, зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем кредитного договору №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року, який укладено з відповідачем як з фізичною особою-підприємцем, спірні правовідносини є господарськими, відтак, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Одночасно скаржник наголошує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №127/23144/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі №909/424/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року, скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні 12 червня 2023 року.

22 травня 2023 року з місцевого господарського суду надійшли матеріали справи.

31 травня 2023 року від апелянта до суду надійшло клопотання, до якого останній долучив позовну заяву з додатками від 02 травня 2023 року.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги, за клопотанням скаржника та ухвали суду, проводилося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23, а справу направити до місцевого господарського суду на стадію відкриття провадження у справі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи (матеріалів позовної заяви), у травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 травня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 42 748,03 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 травня 2023 року складає 1 563 235,57 грн., за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем не виконано свої зобов`язання з повернення кредиту за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Зокрема, позивач зазначає, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2021 року у справі №345/2291/17 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 474 978,10 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.06.2017 року становить 12 360 414,94 грн. заборгованості по тілу кредиту згідно договору №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року та 50 000 грн. судового збору. Вказане рішення набрало законної сили, проте, станом на час звернення до суду з цим позовом, боржником не виконано.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з боржника (відповідача) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 травня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 42 748,03 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 травня 2023 року складає 1 563 235,57 грн., за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року.

Як зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства), однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне:

Частиною 1 ст.175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п.1).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1 ч.1 ст.20 ГПК України).

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Разом з тим, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду, за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України, спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №904/1083/18 та Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №921/367/19)

Тобто, фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.

Вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими (висновки Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до господарського суду з позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 травня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 42 748,03 дол. США, що за курсом 36,5686 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 травня 2023 року складає 1 563 235,57 грн., за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року.

Вказаний кредитний договір №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року укладений банком із Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (в тексті договору - позичальник), що діяла на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 20 липня 1999 року за номером ЄДР 2 000995. Згідно з п.1.1 кредитного договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 250 000 доларів США на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

Поряд з тим, судом встановлено, що 25 травня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис №2036265 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що підтверджується витягом з реєстру, що міститься у матеріалах справи.

Не зважаючи на наведене, спірна заборгованість, що є предметом стягнення у цій справі, виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань позичальника за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15 листопада 2006 року, укладеним банком з відповідачем - як з фізичною особою-підприємцем, відтак, спірні правовідносини є господарськими та підлягають вирішенню за правилами господарського судочинства.

При цьому, втрата відповідачем статусу підприємця станом на час подання цього позову та станом на період, за який позивач нараховує 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, що виникли з кредитного договору, не свідчить про те, що такий спір втратив характер господарського та те, що його слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали позовної заяви, колегія суддів встановила, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським та підлягає розгляду господарським судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи все наведене вище, зважаючи на характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків, що цей спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим помилково відмовив у відкритті провадження у цій справі, чим порушив право позивача на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у відкритті провадження у справі (п.7).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст.280 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23 та направлення справи (позовної заяви) до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Івано-Франківської області.

Керуючись ст.ст.20, 236, 255, 270, 271, 275, 280, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2023 року у справі №909/424/23 скасувати.

Справу №909/424/23 (позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк») направити до Господарського суду Івано-Франківської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 червня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.