УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16.06.2023Справа № 910/9205/23

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1 (м. Чернігів)

до 1) Міністерства економіки України (м. Київ);

2) Приватного акціонерного товариства «Експортно-кредитне агенство» (м. Київ)

про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недісними записів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економіки України (далі - Мінекономіки, відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства «Експортно-кредитне агенство» (далі - ПрАТ «Експортно-кредитне агенство», відповідач-2), у якому просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати наказ Мінекономіки № 139-П від 22.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2) визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Експортно-кредитне агенство» № 1/К від 02.01.2023 «Про розрахунок ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням»;

3) визнати недійсним запис № 50 від 02.01.2023 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ;

4) визнати недійсним запис № 51 від 02.01.2023 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ;

5) поновити ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючої обов`язки члена правління ПрАТ «Експортно-кредитне агенство»;

6) стягнути з ПрАТ «Експортно-кредитне агенство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу з 02.01.2022 по день прийняття рішення судом;

7) стягнути з ПрАТ «Експортно-кредитне агенство» моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн.

Вивчивши подані матеріали, суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви з доданими до неї документами. Позивач зобов`язаний до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення (ч. 1 ст. 172 ГПК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридичною адресою та місцезнаходженням відповідача-2 - ПрАТ «Експортно-кредитне агенство» є - 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28. Проте, заявник до позовної заяви додав копії опису та поштової квитанції про направлення копії позову з додатками на іншу адресу відповідача-2 - 01001, м. Київ, а/с-72.

Таким чином, заявник не надав суду належних доказів відправки відповідачу-2 позову з додатками з описом вкладення.

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Із матеріалів позову вбачається, що подана позовна заява була оплачена судовим збором у сумі 2 684,00 грн. (квитанція про оплату № 210560907 від 05.06.2023) за вимогу про стягнення моральної шкоди у сумі 200 000,00 грн. Інші позовні вимоги позивачем оплачені не були з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, суд зазначає, що крім вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку (пункти 5, 6 прохальної частини позову) ОСОБА_1 заявила також 1 вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди (оплачена позивачем) та ще 4 вимоги немайнового характеру: 1) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; 2) про визнання незаконним та скасування наказу про розрахунок у зв`язку зі звільненням; 3 та 4) визнання недійсними двох записів у трудовій книжці (п. 1, 2, 3, 4 прохальної частини позову), що не підпадають під дію норми п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір згідно з ч. 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 684,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що майнова вимога про стягнення моральної шкоди вже була оплачена судовим збором у сумі 2 684,00 грн., то за 4 вимоги немайнового характеру, які підлягають оплаті судовим збором, заявниця повинна була сплатити судовий збір у розмірі 10 736,00 грн. (2 684,00 грн. * за 4 вимоги немайнового характеру). Проте, такі вимоги закону не виконала, а надана нею квитанція № 210560907 від 05.06.2023 на суму 2 684,00 грн. не є належним доказом сплати судового збору за позовні вимоги у встановленому законом розмірі.

Також згідно з ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити спосіб захисту, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Разом з тим, заявляючи вимогу про скасування наказу Мінекономіки № 139-П від 22.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказу ПрАТ «Експортно-кредитне агенство» № 1/К від 02.01.2023 «Про розрахунок ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням», ОСОБА_1 не надала правового обґрунтування цих вимог, не вказала якими нормами права регулюються вказані спірні відносини, на підставі яких необхідно скасувати зазначені накази.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 162, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економіки України та Приватного акціонерного товариства «Експортно-кредитне агенство» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк у десять днів з дня вручення даної ухвали на усунення вказаних в ній недоліків шляхом належного виконання вимог ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків у визначений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Головіна К. І.