ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/335/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення 22 992,22 грн неустойки,

Секретар судового засідання Райніш М.І.

Сторони не викликалися

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

Позивач заявив позов до ОСОБА_1 , яким просить стягнути неустойку згідно п. 10.10. Договору оренди державного майна № 93-09/06-05 від 14.07.2009 у розмірі 22 992,22 грн. Позов заявлено з посиланням на статті 525, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 759, 760, 762, 763, 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 25.04.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків.

На адресу Господарського суду Закарпатської області 09.05.2023 надійшла заява вх. №02.3.1-02/3384/23, за наслідками розгляду якої суд дійшов висновку, що позивач усунув виявленні у позовній заяві недоліки.

Ухвалою суду від 10.05.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Від відповідача на адресу суду 29.05.2023 року надійшов відзив на позов.

Від позивача на адресу суду 07.06.2023 року надійшла відповідь на відзив.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 2684,00 грн судового збору.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач має заборгованість перед позивачем згідно п. 10.10. Договору оренди державного майна № 93-09/06-05 від 14.07.2009 у розмірі 22 992,22 грн неустойки. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди державного майна та додаткових угод до нього, після закінчення строку договору оренди, не повернув орендоване ним майно, що відповідно до статті 785 ЦК України та умов договору є підставою для нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном.

Правова позиція відповідача.

Відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі, оскільки через впровадження карантину в Україні з 12.03.2020 року був зачинений залізничний вокзал та припинено рух залізничного транспорту, відповідно здійснювати підприємницьку діяльність відповідач не міг. Також відповідач звертає увагу суду на припинення підприємницької діяльності на підставі власного рішення з 04.05.2020. Окрім цього, зазначає, що в кінці травня 2020 року захворів на ковід в тяжкій формі, 28.05.2020 року був госпіталізований в Мукачівський військовий шпиталь.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області та фізичною особою-підприємцем Бондарь Володимиром Івановичем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 93-09/06-05.

За умовами договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину приміщення залу очікування для пасажирів площею 10.0 кв.м. будівлі вокзалу залізничної станції Мукачево ДТГО «Львівська залізниця», що розміщена за адресою: м. Мукачево, вул. Вокзальна. 3 та перебуває на балансі Відокремленого підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (далі - Балансоутримувач).

На підставі акту приймання-передачі майна в оренду від 14.07.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування зазначене вище майно.

В подальшому між сторонами договору оренди неодноразово укладалися договори про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна № 93-09/06-05 від 14.07.2009 (від 04.07.2012, 01.07.2015, 16.09.2015, 29.01.2016, 31.03.2016, 30.06.2016, 01.08.2016, 26.10.2016, 17.11.2016, 07.04.2017, 15.12.2017, 09.01.2018), якими продовжувався строк оренди та змінювався розмір орендної плати.

У зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» укладено додатковий договір від 29.01.2016 до Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 93-09/06-05 від 14.07.2009, пунктом 1 якого останнє визначено Орендодавцем нерухомого майна за договором. Також пунктом 4 цього додаткового договору пункт 3.6 основного договору викладено в новій редакції та визначено обов`язок Орендаря щодо перерахування 100% орендної плати на розрахунковий рахунок Орендодавця, тобто ПAT «Укрзалізниця».

Додатковим договором від 25.04.2018 до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 93-09/06-05 від 14.07.2009, пункт 10.1 договору викладено в новій редакції, а саме: «Цей договір діє з 01 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Позивач зазначає, що листами від 04.05.2018 № ФБМЕС-01 /395, та від 20.07.20 і 8 №БМЕСУ-12/56 Товариством повідомлено орендаря про відмову від подальшого строку дії договору оренди № 93-09/06-05 від 14.07.2009.

У п. 10.10 та 10.11 договору сторони погодили, що майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Орендоване майно було повернуто Орендодавцеві згідно Акту приймання-передавання нерухомого майна до договору оренди № 93-09/06-05 від 14.07.2009 01 грудня 2020 року.

Оскільки відповідач не виконав вчасно свого обов`язку стосовно повернення майна, позивач нарахував відповідачу неустойку за період з 01.07.2018 по 01.12.2020 у розмірі подвійної щомісячної орендної плати на підставі частини 2 статті 785 ЦК України.

Позивач направляв на адресу відповідача рахунки на оплату неустойки: №15/01 від 31.01.2020 на суму 379,80 грн., №42/01 від 31.01.2020 на суму 2661,73 грн., №16/02 від 28.02.2020 на суму 379,80 грн., №19/02 від 28.02.2020 на суму 2653,75 грн., №16/03 від

31.03.2020 на суму 195,97 грн., №42/03 від 31.03.2020 на суму 2653,75 грн., №49/04 від

30.04.2020 на суму 2696,36 грн., №21/04 від 08.04.2020 на суму 21,23 грн., №27/06 від

30.06.2020 на суму 2709,86 грн., №27/05 від 29.05.2020 на суму 2704,45 грн., №34/08 від 28.08.2020 на суму 2688,21 грн., №34/07 від 31.07.2020 на суму 2693,60 грн., №34/10 від 30.10.2020 на суму 2728,67 грн., №34/09 від 30.09.2020 на суму 2701,65 грн., №70/11 від 30.11.2020 на суму 2764,14 грн., №44/11 від 17.11.2020 на суму

118,92 грн.

Вказана заборгованість частково погашалася Відповідачем, а саме: 23.01.2020 здійснено платіж на суму 379,80 грн та 3156,42 грн, 24.02.2020 здійснено платіж на суму 380,00 грн та 3 162,00 грн, 29.12.2020 здійснено платіж на суму 11 751,15 грн.

Несплаченою залишилась неустойка в сумі 22 992,22 грн, що стало підставою звернення з позовом до Господарського суду.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області та фізичною особою-підприємцем Бондарь Володимиром Івановичем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 93-09/06-05 від 14.07.2009.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України, передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Договір оренди державного майна № 93-09/06-05 від 14.07.2009 припинив свою дію 30.06.2018 (згідно з додатковим договором від 25.04.2018).

Аналіз частини 1 статті 283 ГК України та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов`язок з повернення орендованого майна як законом, так і договором оренди був покладений саме на орендаря.

Орендоване майно було повернуто Орендодавцеві згідно Акту приймання-передавання нерухомого майна до договору оренди № 93-09/06-05 від 14.07.2009 01 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору оренди відповідач зобов`язання з повернення об`єкта оренди вчасно не виконав та продовжив користування орендованим майном. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У п. 10.10 та 10.11 договору сторони погодили, що майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Щодо тверджень відповідача про припинення статусу фізичної особи-підприємця з 04.05.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, до реєстру внесено відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Бондарь В.І. на підставі власного рішення з 04.05.2020.

Проте, суд зазначає, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 ЦКУ). Однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати (ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Щодо позиції відповідача про неможливість використання об`єкту оренди у зв`язку із запровадженням в Україні карантину суд зазначає, що введення в Україні карантину у зв`язку із поширенням в Україні гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 згідно постанови КМ України №211 від 11.03.2020, не є підставою для звільнення Відповідача від сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Інші підстави, наведені відповідачем, також не можуть бути застосовані судом як підстава для звільнення від сплати неустойки.

3 огляду на вище наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 22 992,22 грн неустойки за договором оренди № 93-09/06-05 від 14.07.2009 (за період з 01.07.2018 по 01.12.2020) є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Положеннями статей 13-14 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, суд дійшов висновку про його задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 2684,00 гривень витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5, код в ) неустойку за договором оренди № 93-09/06-05 від 14.07.2009 у розмірі 22 992,22 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві гривні 22 коп.), а також 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) витрат позивача з оплати судового збору за подання позовної заяви.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2023

Суддя Андрейчук Л. В.