РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/13917/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Мозольова Олексія Миколайовича

до 1) Приватного акціонерного товариства "Аврора", 2) фізичної особи-підприємця Фащевського Олега Миколайовича

про визнання недійсним припинення дії договору, визнання договору недійсним, зобов`язання поновити договір

за участі представників:

від позивача: Єрмак О.В.

від відповідача-1: Тимошик І.О.

від відповідача-2: Пазюк Є.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мозольов Олексій Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Аврора" та фізичної особи-підприємця Фащевського Олега Миколайовича, в якій просив визнати недійсним припинення дії договору оренди № 206/1 між ФОП Мозольовим О.М. та ПрАТ "Аврора"; визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м. від 01.07.2021, укладений між ПрАТ "Аврора" та ФОП Фащевським О.М.; зобов`язати ПрАТ "Аврора" поновити з фізичною особою-підприємцем Мозольовим Олексієм Миколайовичем договір оренди приміщення за № 206/1 від 15.03.2021, розташованого за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, строком на 9 місяців.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

28.12.2022 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

16.02.2023 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, а саме належним чином засвідченої копії висновку експерта від 26.01.2022, оскільки відповідна копія вже наявна в матеріалах справи. Разом із цим, заперечення відповідача-1 проти висновку експерта ґрунтувалися проти його змісту, а не проти наданої позивачем копії. Також протокольною ухвалою суду від 16.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 про витребування доказів з огляду на невідповідність вимогам пункту 2 частини 2 статті 81 ГПК України.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 про витребування оригіналів доказів. Суд зауважив, що відповідно до частини 6 статті 91 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу. Водночас, копії зазначених у клопотанні доказів у матеріалах справи відсутні, відтак правові підстави для витребування оригіналів таких доказів відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 відмовлено в задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Мозольова Олексія Миколайовича про поновлення процесуального строку на подання заяви про уточнення позовних вимог. Заяву фізичної особи-підприємця Мозольова Олексія Миколайовича про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 вказав, що погодив розірвання договору оренди від 15.03.2021 № 206/1 на підставі поданого позивачем повідомлення, та не мав можливості звіряти оригінальність підпису та печатку позивача. У той же час, висновки судової експертизи не можуть бути належним доказом у справі. Одночасно відповідач-1 надав заперечення проти поновлення договору від 15.03.2021 № 206/1, який розірваний за ініціативою позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 наголосив, що оскільки позивач просив визнати недійсним припинення договору на підставі того, що не підписував повідомлення про розірвання договору оренди та акт приймання-передачі нерухомого майна, то позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Крім того, відповідач-2 заперечив проти висновку експерта, який вважає не належним доказом у справі. Одночасно відповідач-2 наголосив, що позивач просить визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м. від 01.07.2021, який між відповідачами не укладався. При цьому, поновлення договору оренди № 206/1 у судовому порядку не є можливим, оскільки суд не може втручатися в господарську діяльність сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 між ФОП Мозольовим О.М. (орендар) та ПрАТ «Аврора» (орендодавець) укладено договір оренди № 206/1, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення, загальною площею 180,00 кв.м. (надалі - «об`єкт оренди»), користується ним та сплачує орендарю орендну плату та інші платежі, що встановлюються цим договором.

Згідно з пунктом 1.4. договору об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності відповідно свідоцтва про право власності, виданого ПрАТ "Аврора" на підставі наказу Головного управління комунальної власності міста Києва 18.01.2008 за № 32-В, записаного у реєстрову книгу № 80 п - 50 за реєстровим № 5908-п від 24.01.2008 року.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 10.1 договору).

У пункті 10.2 договору зазначено, що строк оренди об`єкта оренди відповідно до цього договору розпочинає обчислюватися з дати підписання акту № 1 і закінчує свою дію 31.03.2022 включно.

Припинення дії Договору оренди за ініціативою орендаря визначено п. 10.8 договору оренди, що передбачає розірвання договору оренди на підставі письмової заяви орендаря, направленої поштовим повідомленням за 90 днів до оголошеної дати розірвання договору.

01.04.2021 ПрАТ "Аврора" та ФОП Мозольовим О.М. підписано акт № 1 приймання-передачі об`єкта оренди за договором оренди від 15.03.2021 № 206/1, згідно з яким орендодавець передав орендареві об`єкт оренди в будівлі ТРК «Квадрат», розташований за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36, площа об`єкта оренди 180,00 кв.м., поверх 0.

Як зауважив позивач, 30.06.2021 позивачу стало відомо про те, що договір № 206/1 розірвано на підставі його заяви про розірвання договору в односторонньому порядку, та укладено новий договір оренди приміщення з ФОП Фащевським О.М. від 01.07.2022 року.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до ПрАТ "Аврора" із листом від 02.07.2021, в якому повідомив, що не подавав та не підписував лист про розірвання договору оренди від 15.03.2021 № 206/1. Відтак, просив розірвати укладений договір оренди між ПрАТ "Аврора" і Фащевським О. М., та укласти нову угоду оренди з ФОП Мозольовим О.М.

Водночас, ПрАТ "Аврора" у листі від 13.07.2021 № 13/07-21 зазначило, що до ПрАТ «Аврора» від ФОП Мозольова О.М. надійшов лист про намір дострокового розірвання договору оренди № 109/3 від 01.11.2017, який містив підпис ФОП Мозольова О.М. та був скріплений печаткою з відтиском ФОП Мозольова О.М. На підставі зазначеного листа, 30.06.2021 договір оренди від №109/3 від 01.11.2017, укладений між ПрАТ «Аврора» та ФОП Мозольовим О.М. розірвано. Інформації щодо втрати документів, печатки виданих на ім`я ФОП Мозольова О.М. до ПрАТ «Аврора» не надходило. При цьому, оскільки ФОП Мозольов О.М. не є стороною договору, укладеного з ФОП Фащевським О.М., то відсутні підстави для вимоги розірвання зазначеного договору.

До матеріалів справи надано копію повідомлення від імені ФОП Мозольова О.М. до ПрАТ "Аврора" про розірвання договору оренди від 15.03.2021 № 206/1, останнім днем оренди зазначено 30.06.2021 року.

Відповідно до висновку експерта від 26.01.2022 № СЕ-19/111-21/62858-ДД, складеного судовим експертом Горбатовим Д. згідно з постановою про призначення технічної експертизи від 23.12.2021 старшого слідчого відділу Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві, відбиток печатки ФОП Мозольов О.М. та підпис від імені Мозольова О.М. у повідомленні від 24.05.2021, нанесено за допомогою кольорового лазерного друкуючого пристрою електрографічним способом друку; відбиток печатки ФОП Мозольов О.М. та підпис від імені Мозольова О.М. в акті № 2 приймання-передачі об`єкта оренди від 15.03.2021 № 206/1 від 30.06.2021 нанесено за допомогою кольорового лазерного друкуючого пристрою електрографічним способом друку.

Також до матеріалів справи позивачем надано копію договору оренди від 24.05.2021 № 210/1, укладеного між ПрАТ "Аврора", як орендодавцем, та ФОП Фащевським О.М., як суборендарем.

Згідно з пунктом 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення, загальною площею 180,00 кв.м. (надалі - «об`єкт оренди»), користується ним та сплачує орендарю орендну плату та інші платежі, що встановлюються цим договором.

01.07.2021 ПрАТ "Аврора" та ФОП Фащевським О.М. підписано акт № 1 приймання-передачі об`єкта оренди за договором оренди від 24.05.2021 № 210/1, за яким передано в оренду об`єкт оренди в будівлі ТРК «Квадрат», розташований за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36, площа об`єкта оренди 180,00 кв.м., поверх 0.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи статті 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На обґрунтування підстав недійсності припинення дії договору оренди № 206/1 між ФОП Мозольовим О.М. та ПрАТ "Аврора" позивач наголошував на тому, що не підписував та не направляв ПрАТ "Аврора" повідомлення про розірвання договору оренди від 15.03.2021 № 206/1.

Разом із цим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

На обґрунтування порушення прав позивача на оренду нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, позивач наголосив, що укладений між відповідачами договір оренди від 01.07.2021 спірного нежитлового приміщення є недійсним.

В якості підстав недійсності згаданого правочину позивач зазначив, що укладення відповідачами договору оренди від 01.07.2021 та розірвання договору оренди приміщення за № 206/1 від 15.03.2021 із позивачем відбулося за відсутності волевиявлення позивача, як орендаря спірного нерухомого майна.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Із прохальної частини позову вбачається, що позивач просив визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м. від 01.07.2021 року.

Натомість, відповідно до наявної у матеріалах справи копії укладеного між відповідачами договору оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м., останній датований 24.05.2021 року.

Судом ураховано, що позивач після початку розгляду справи по суті подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36, площею 180 кв.м. № 210/1 від 24 травня 2021 року укладений між ПрАТ «Аврора» та ФОП Фащевським О.М.

Разом із цим, оскільки позивачем долучено до матеріалів справи копію договору оренди № 210/1 від 24.05.2021 разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви, суд ухвалою від 30.05.2023 відмовив у поновленні процесуального строку на подання заяви про уточнення позовних вимог та залишив дану заяву без розгляду.

Суд наголошує, що з огляду на диспозитивність господарського судочинства, суд відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач просить визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м. від 01.07.2021, у той час як між відповідачами договір оренди від цієї дати не укладався.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту, як переведення на наймача прав наймача.

Відповідно до частини 1 статті 882 ЦК України, якщо наймодавець відмовився від укладення договору на новий строк, але протягом одного року уклав договір найму житла з іншою особою, наймач має право вимагати переведення на нього прав наймача та (або) відшкодування збитків, завданих відмовою укласти з ним договір на новий строк.

Одночасно, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 зазначала, що визнання недійсним договору оренди, який порушує переважне право, не є ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому вимога не відповідає ефективному способу захисту. Сам по собі факт визнання недійсним договору оренди, укладеного з новим орендарем, не зумовлює автоматичного поновлення переважного права попереднього орендаря, яке підлягає захисту у спосіб, установлений законом, а саме шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди. Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку відмовити позивачу у визнанні недійсним договору оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, площею 180 кв.м..

Також суд дійшов висновку відмовити в задоволенні похідної позовної вимоги про зобов`язання ПрАТ "Аврора" поновити з фізичною особою-підприємцем Мозольовим Олексієм Миколайовичем договір оренди приміщення за № 206/1 від 15.03.2021, розташованого за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, строком на 9 місяців.

Суд зауважує, що позивачем жодних самостійних правових підстав на обґрунтування даної позовної вимоги в позовній заяві не наведено.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Мозольова Олексія Миколайовича відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 12.06.2023 року.

Суддя К.В. Полякова