ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.06.2023м. ДніпроСправа № 904/369/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК", с. Веселе, Харківська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт", с. Варварівка, Дніпропетровська область
Суддя Ніколенко М.О.
Без участі представників сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 349 605,57 грн., 3% річних у розмірі 14 243,88 грн., інфляційної складової у розмірі 109 151,01 грн.
Рішенням суду від 13.06.2023 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" суму основної заборгованості у розмірі 349 605,57 грн., 3% річних у розмірі 14243,88 грн., інфляційну складову у розмірі 106 886,66 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 061,04 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової у розмірі 2 264,35 грн.

На адресу суду, 15.06.2023 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 137 779,72 грн.

Дослідивши матеріали справи суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідно до наданого детального опису виконаних робіт, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 137 779,72 грн., які складаються з:

- 6 000 грн. - зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи;

- 24 000 грн. - аналіз документів;

- 20 000 грн. - підготовка позовної заяви;

- 2 500 грн. - складання розрахунку позовних вимог;

- 2 500 грн. - складання попереднього орієнтованого розрахунку судових витрат;

- 2 500 грн. - складання заяви про забезпечення позову;

- 18 000 грн. - збір та підготовка письмових доказів;

- 12 000 грн. - підготовка копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу;

- 2 500 грн. - складання відповіді на відзив;

- 47 779,72 грн. - оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення суду на користь клієнта.

На підтвердження надання адвокатом Соколик Іриною Володимирівною адвокатських послуг при розгляді справи № 904/369/23, заявником надано: договір про надання правової допомоги № 01/01-11 від 01.11.2021, ордер ВІ № 1104030 від 15.06.2023, акт приймання наданих послуг від 15.06.2023, детальний опис наданих послуг від 15.06.2023.

Щодо вимоги про покладення на відповідача витрат позивача у розмірі 2 500 грн. за складання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 20.01.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" про вжиття заходів забезпечення позову було повернуто заявнику внаслідок неоплати останнім судового збору за подання такої заяви.

А отже, відсутні підстави для покладення на відповідача витрат позивача у розмірі 2500 грн. за складання заяви про забезпечення позову.

Щодо решти вимог позивача слід зазначити про таке.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суду надано право з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

У даному випадку, розмір витрат на правову допомогу адвоката, які позивач просить суд покласти на відповідача, у розмірі 135 279,72 грн. (за вирахуванням витрат за складання заяви про забезпечення позову) явно непропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову 473 000,46 грн. Адже розмір витрат на правову допомогу становить майже 30 % від ціни позову.

В ухвалі про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що ця справа є малозначною, оскільки, зокрема, позовні вимоги ґрунтуються на неоплаті відповідачем товару лише за трьома однотипними рахунками, не вимагають здійснення жодних складних розрахунків. Результат вирішення даної справи не впливає на репутацію сторін та не викликав публічного інтересу.

Додатково слід зауважити, що в постанові Великої Палати Верховного суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За таких обставин, заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката слід задовольнити частково. А саме покласти на відповідача витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні заяви позивача у частині покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 127 779,72 грн. слід відмовити.

За таких обставин, керуючись статтями 241, 244, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву позивача про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" (місцезнаходження: 51325, Дніпропетровська область, с. Варварівка, вул. Залізнична, 2; ідентифікаційний код: 31980957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" (ідентифікаційний код: 21172627; місцезнаходження: 64650, Харківська область, с. Веселе, вул. Колгоспна, буд. 4) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

У решті вимог заявника - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складений та підписаний 16.06.2023.

Суддя М.О. Ніколенко