ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
16.06.2023 Справа № 905/714/23
08.06.2023 електронною поштою Комунальне комерційне підприємство МАРІУПОЛЬСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МАРІУПОЛЬТЕПЛОМЕРЕЖА» звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою №135 від 29.05.2023 про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Станція переливання крові м.Маріуполь» грошової заборгованості, що виникла за договором №633 від 17.01.2022 в розмірі 234 630,40 грн, судового збору в розмірі 268,40 грн.
Обґрунтовуючи вимоги заявник вказує на факт надання на підставі вказаного договору послуг з постачання теплової енергії в лютому 2022 року на суму 234 630,40 грн, зобов`язання з оплати якого виконано боржником не було.
На підтвердження заявлених вимог заявник надав до суду копії договору №633 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії від 17.01.2022, рахунку-фактури № 07-990104/01, акту № 07-990104/01 надання послуг за лютий 2022, розпорядження міського голови №262 від 20.05.2022, листа №233 від 29.08.2022, платіжної інструкції №163 від 05.06.2023.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023 для розгляду даної заяви визначена суддя Устимова А.М.
Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Приписами частини 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.(ч.2 ст.147 ГПК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п. 4); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п.5). До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4).
Отже, заявлені у заяві про видачу судового наказу вимоги повинні відповідати презумпції безспірності вимог - при зверненні з заявою суду надаються докази, які підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, з яких суд беззаперечно зможе зробити висновок щодо наявності грошового зобов`язання, строків виникнення такого зобов`язання та розміру заборгованості.
Як встановлено в п.8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
При цьому, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на наведене, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст.15 Господарського процесуального кодексу України), на суд покладається обв`язок на підставі наданих заявником доказів встановити факт виникнення грошової вимоги та порушення грошового зобов`язання з боку боржника, одночасно суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Дослідивши вимоги, викладені в заяві, в контексті їх безспірності, суд встановив, що за умовами договору №633 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії від 17.01.2022 на Комунальне комерційне підприємство МАРІУПОЛЬСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МАРІУПОЛЬТЕПЛОМЕРЕЖА» як Виконавця, покладений обов`язок постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги Комунального некомерційного підприємства «Станція переливання крові м.Маріуполь» (Замовник) та внутрішньобудинкових систем будівлі, найменування та адреса об`єкту: Станція переливання крові, м.Маріуполь, вул. Троїцька, 48; вул. Купріна, 56а.
У п.21 договору сторонами узгоджено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Виконавець формує та надає рахунок та акт наданих послуг на оплату послуги не пізніше 05 числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок та акт наданих послуг надається на паперовому носії.(п.22. договору).
За п.23 договору Замовник здійснює оплату за цим договором після пред`явлення виконавцем рахунку та акту наданих послуг (далі-рахунок та акт) не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. А у грудні оплата здійснюється до кінця поточного року.
Дослідивши в якості доказу на підтвердження факту споживання теплової енергії у лютому 2022 Замовником акт № 07-990104/01 надання послуг за лютий 2022, який надав заявник, суд встановив, що вказаний акт підписаний одноособово Виконавцем, ані підпису, ані відтиску печатки з боку Замовника документ не містить. Також відсутні докази підписання з боку Замовника вказаного акту електронним цифровим підписом.
В заяві не зазначено, яким чином здійснювалось направлення означеного акту та рахунку-фактури № 07-990104/01 на адресу Замовника для підписання та не зазначено чи направлялись вони взагалі.
Факт тимчасової окупації м.Маріуполь визнається судом загальновідомим, тому згідно приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доведення.
Згідно даних офіційного сайту ДП «Укрпошта» поштові відділення, які знаходяться на території м.Маріуполь тимчасово не обслуговуються, як наслідок, направлення поштової кореспонденції у вигляді паперових документів є неможливим.
Тоді як, за умовами договору, оплата здійснюється на підставі акту приймання-передачі природного газу, що є безумовним доказом факту здійснення поставки.
Отже, надані заявником докази не можуть свідчити про безспірність заявлених вимог про стягнення заборгованості за надані в лютому 2022 року послуги з постачання теплової енергії за договором №633 від 17.01.2022 в розмірі 234 630,40 грн
Крім того, суд вбачає, що у змісті заяви наявне посилання на Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №17 від 13.07.2022 «Про завершення опалювального сезону 2021-2022 року», в якому 28.02.2022 року визначено датою останнього надання послуг з постачання теплової енергії. Копія рішення до матеріалів заяви не додана, у її змісті відсутнє активне посилання, що свідчить про доступ до рішення у вільному доступі у мережі Інтернет.
Згідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки із заяви та доданих документів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги у заявника, з якою останній звернувся до суду.
Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника, що відповідно до ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).
Суд повідомляє, що згідно з розпорядженням №1-р від 30.01.2023 «Про відправку вихідної кореспонденції» рекомендовано суддям та працівникам апарату суду здійснювати відправлення через поштового оператора «Укрпошта» за потребою після вичерпання використання альтернативних способів повідомлення сторін та учасників процесу (електронна пошта, телефонограма, факсограма, підсистема «Електронний суд», розміщення відповідних повідомлень на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України» тощо) та можливістю фактичної доставки поштового відправлення за місцем призначення.
Керуючись статтями 147, 148, 150,152, 153, 154, 175,234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана суддею 16.06.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua).

Суддя А.М. Устимова