ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м.Дніпро Справа № 904/6023/19 (904/1032/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 (суддя Камша Н.М.)

у справі № 904/6023/19 (904/1032/23)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", м. Дніпро

ОСОБА_1 , м. Нікополь, Дніпропетровська область

про визнання недійсними правочинів та зобов`язання повернути 5 970 550,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", м. Дніпро (далі - відповідач-1), ОСОБА_1 , м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі - відповідач-2), в якому просило:

- визнати недійсним договір позики №0212/19ФП від 02 грудня 2019 року з додатковою угодою №1 від 06 грудня 2019 року, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201) передає 6 000 000 (шість мільйонів) грн. у позику Товариству з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217);

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201) 5 970 550,00 грн. (п`ять мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.) банківський рахунок, відкритий в АТ "ПУМБ" за номером НОМЕР_1 ;

- визнати недійсним договір № 01-1093 від 14 лютого 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201), Товариством з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про переведення 5 970 550,00 грн. боргу;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_3 ), що діє в інтересах позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", належним чином підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" сплачений судовий збір в розмірі 5 300 грн. та на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" в розмірі 1 410 грн.

Разом із позовною заявою позивачем - ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" подано заяву №02_01/18/23 від 20.02.2023 про забезпечення позову, в якому ліквідатор просить:

- забезпечити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання недійсними правочинів (договорів) із застосуванням наслідків недійсності шляхом накладення арешту на всі відкриті рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" про забезпечення позову №02_01/18/23 від 20.02.2023 задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) в межах суми стягнення 5 970 550 грн, що належать останньому і знаходяться (обліковуються) на будь-яких його банківських рахунках. В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі № 904/6023/19(904/1032/23) та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні заяви.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 136 ГПК України.

Наголошує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання зобов`язання без наведеного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За твердженням скаржника, як вбачається із тексту оскаржуваної ухвали підставою для задоволення заяви став лише факт наявності позовної вимоги у значному розмірі.

Апелянт зауважує, що заявником не доведено в порядку статей 13, 73, 74, 76, 79 ГПК України можливих труднощів, що можуть виникнути під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Посилання позивача про можливе ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достовірно установленими фактами. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном/коштами, у зв`язку з чим, для його застосування мають існувати реальні підтверджені відповідними доказами факти.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі № 904/6023/19(904/1032/23).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2023 розгляд справи №904/6023/19(904/1032/23) призначено на 18.05.2023 о 12 год. 30 хв.

07.04.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Також просить розглядати справу без участі свого уповноваженого представника за наявними матеріалами в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України.

12.04.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Український трубний завод» надійшло клопотання про розгляд справи за участі уповноваженого представника.

13.04.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» надійшло доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких від заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

В судове засідання 18.05.2023 року з`явився представник відповідача-1 (апелянта), надав пояснення по апеляційній скарзі. Колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про перерву в судовому засіданні на 08.06.2023 о 12:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 08.06.2023 о 12:30 год.

В судове засідання 08.06.2023 року з`явився представник відповідача-1 (апелянта). Позивач та відповідач-2, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноважених представників не направили.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, не повинні допускати зловживання та уникати прийомів, що затягують судовий розгляд, несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, з огляду на подану позивачем заяву про розгляд справи без його участі, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, правом на що позивач скористався, про що свідчить наявний у справі відзив та доповнення до відзиву останнього на апеляційну скаргу, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників позивача та відповідача-2.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 08.06.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин і висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", м. Дніпро (далі - відповідач-1), ОСОБА_1 , м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі - відповідач-2), в якому просило:

- визнати недійсним договір позики №0212/19ФП від 02 грудня 2019 року з додатковою угодою №1 від 06 грудня 2019 року, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201) передає 6 000 000 (шість мільйонів) грн у позику Товариству з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217);

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201) 5 970 550,00 грн. (п`ять мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.) банківський рахунок, відкритий в АТ "ПУМБ" за номером НОМЕР_1 ;

- визнати недійсним договір № 01-1093 від 14 лютого 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (, адреса: пр-т Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201), Товариством з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про переведення 5 970 550,00 грн. боргу;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_3 ), що діє в інтересах позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", належним чином підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" сплачений судовий збір в розмірі 5 300 грн. та на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" в розмірі 1 410 грн.

Разом із позовною заявою позивачем - ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" подано заяву №02_01/18/23 від 20.02.2023 про забезпечення позову, в якому ліквідатор просить:

- забезпечити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання недійсними правочинів (договорів) із застосуванням наслідків недійсності шляхом накладення арешту на всі відкриті рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26Б, офіс 217) та гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

У заяві ліквідатор позивача вказує на розмір позики, яка була в подальшому протиправно переуступлена іншому кредитору, та яка дорівнює 5 970 550 грн.

Ліквідатор вважає, що ця сума є значною, тому існує вірогідність того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, бо ці гроші можуть бути виведені з рахунків відповідачів.

Частково задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" про стягнення грошових коштів заявлена у позові до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", а не до гр. ОСОБА_1 (відповідача-2). Вимог про стягнення коштів з відповідача-2 позивачем не заявлено. З огляду на це заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, лише щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" в межах заявленої суми - 5 970 550 грн. В решті вимог заяви слід відмовити.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20).

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19).

Слід зауважити, що за загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі № 914/1475/17 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №904/4982/21.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Відтак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем (ами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Колегія суддів зауважує, що позивач - ліквідатор ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" подав заяву №02_01/18/23 від 20.02.2023 про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позовну заяву ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до ТОВ "Український трубний завод", ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів (договорів) із застосуванням наслідків недійсності шляхом накладення арешту на всі відкриті рахунки ТОВ "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що предметом позову є вимога майнового характеру про зобов`язання ТОВ "Український трубний завод" повернути ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" 5 970 550,00 грн., виконання в майбутньому судового рішення зі справи у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів.

При цьому господарський суд виснував, що позовні вимоги стосуються стягнення значної суми грошових коштів, при цьому в умовах вільного розпорядження відповідачем грошовими коштами він має можливість витрачати їх на власний розсуд, незважаючи на вирішення справи судом.

Водночас, за твердженням скаржника, як вбачається із тексту оскаржуваної ухвали підставою для задоволення заяви став лише факт наявності позовної вимоги у значному розмірі. Апелянт зауважує, що заявником не доведено в порядку статей 13, 73, 74, 76, 79 ГПК України можливих труднощів, що можуть виникнути під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Посилання позивача про можливе ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достовірно установленими фактами.

Щодо цього слід зауважити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

В свою чергу, у постанові від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22.

Дійсно, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Водночас, у даній справі судом враховується, що заявлені ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" заходи забезпечення стосуються поданої ним до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви до ТОВ "Український трубний завод", ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів (договорів) із застосуванням наслідків недійсності.

Відповідно до наведених позивачем обставин спору, на виконання договору позики №0212/19ФП від 02 грудня 2019 року з додатковою угодою №1 від 06 грудня 2019 року, ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" передало у позику ТОВ "Український трубний завод" грошові кошти в сумі 5 970 550,00 грн шляхом безготівкового перерахування, як свідчать копії платіжних доручень у матеріалах справи (т. 1 а.с. 87-93).

Водночас, позивач обізнаний про факт укладення 14.02.2020 між ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (Первісний боржник), ТОВ "Український трубний завод" (Новий боржник ) та ОСОБА_1 (Кредитор) договору № 01-1093 про переведення 5970550,00 грн боргу ТОВ "Український трубний завод" на користь ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 95-96).

Як зазначається у позові (т. 1 а.с. 35), 14.06.2021 ТОВ "Український трубний завод" повністю виплатило ОСОБА_1 борг в розмірі 5 970 550,00 грн. Тобто позивачу відомо на момент звернення з даним позовом та пред`явленням до суду заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі відкриті рахунки ТОВ "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 , що грошові кошти в розмірі 5 970 550,00 грн, які він передав ТОВ "Український трубний завод" за оспорюваними правочинами, вже не знаходились у володінні відповідача-1 та були перераховані на виконання іншого договору відповідачу-2.

На користь цього свідчить й направлена арбітражним керуючим ліквідатором ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до ТОВ "Український трубний завод" вимога за вих.№02_01/37 від 22.12.2022 про повернення суми боргу (т. 1 а.с. 102-103), на яку відповідач-1 надав відповідь за вих.№2301/14 від 14.01.2023, в якій повідомив позивача про виконання зобов`язань за договором № 01-1093 від 14.02.2020 про переведення боргу та перерахування спірної суми коштів на користь відповідача-2 (т. 1 а.с. 103-104).

Як вже було зазначено, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову (правові висновки Верховного Суду у постановах від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19 та від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).

Про обов`язковість належного обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову також зазначив Верховний Суд в постанові від 03.04.2020 у справі №904/4511/19. Суд вказав, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання зобов`язання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів наголошує, що заявником не було наведено достатньо переконливих обставин, які б свідчили про вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів на рахунках відповідача-1 в межах спірної суми.

При цьому той факт, що грошові кошти в розмірі 5 970 550,00 грн були перераховані ТОВ "Український трубний завод" відповідачу-2, вказує на відсутність ризиків вибуття грошових коштів з володіння відповідача-1 на користь інших кредиторів, оскільки така обставина вже настала, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Господарським судом не було враховано обґрунтованість доводів протилежної сторони (відповідача-1) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з огляду на викладені ним заперечення у відповіді на вимогу за вих.№2301/14 від 14.01.2023 з посиланням на відповідні докази у справі платіжні доручення, копії яких наявні у позивача та долучені ним в якості додатків до позову.

З огляду на наведене, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 136 ГПК України є обґрунтованими.

Апеляційний суд зазначає, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову та накладення арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача-1, впливає на можливість здійснення ТОВ "Український трубний завод" взаєморозрахунків зі своїми контрагентами та створює перешкоди у веденні ним господарської діяльності іншим чином, чим підтверджуються доводи апелянта у відповідній частині апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном/коштами, у зв`язку з чим, для його застосування мають існувати реальні підтверджені відповідними доказами факти.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність ТОВ "Український трубний завод", а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем-1 задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, встановлені обставини свідчать про відсутність правових та фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на рахунках відповідача-1.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі № 904/6023/19 (904/1032/23) цим вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Натомість ч. 4 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на все вищевикладене, допущені місцевим господарським судом порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали є достатніми правовими підставами для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) та прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" про вжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 136-140, 236, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі № 904/6023/19 (904/1032/23) задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 14.06.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль