РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2023Справа № 910/3222/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 74586,01 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 74586,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання з боку відповідача своїх обов`язків щодо збереження прийнятого до перевезення вантажу - вугілля кам`яного при перевезенні у вагонах №№56170053, 52589025, 56738248, 59726034, 61014486, 59431007, 59415802, 60364353, 55845549, 60353166, 55340210, за накладними №№53940987, 53940912 про що складено відповідні комерційний акти, зокрема №№466707/65, 466707/66, 466707/67, 466707/68, 466707/69, 466707/59, 466707/60, 466707/61, 466707/62, 466707/63, 466707/64, позивачу завдано збитки в розмірі вартості втраченого вугілля у розмірі 74586,01грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.03.2023, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.03.2023 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 10.04.2023. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 04.04.2023.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.03.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 03150, м. Київ, Єжи Ґедройця, буд. 5.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 17.03.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №157.

Проте Акціонерне товариство «Українська залізниця» в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Таким чином, суд вказує на те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПрАТ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» у відповідності до технічних умов було завантажено та передано для перевезення АТ «Українська залізниця» вугілля кам`яне у вагони: №56170053 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940987; №52589025 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940987; №56738248 в кількості 71,000 тон по залізничній накладній №53940987; №59726034 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940987; №61014486 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940987; №59431007 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912; №59415802 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912; №60364353 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912; №55845549 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912; №60353166 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912; №55340210 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній №53940912.

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» відповідно до залізничних накладних №№53940987, 53940912 передало вищевказаний вантаж для перевезення АТ «Українська залізниця»

У графах 7 та 20 вказаних накладних зазначено «вугілля кам`яне марки г-газовий, вантаж маркований чотирма поздовжніми борознами, завантаження вище рівня бортів, вантаж у твердому стані».

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці були складені комерційні акти №№466707/65, 466707/66, 466707/67, 466707/68, 466707/69, 466707/59, 466707/60, 466707/61, 466707/62, 466707/63, 466707/64.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи комерційних актів №466707/65 недостача у вагоні №56170053 складає 4,400 тон; №466707/66 недостача у вагоні №52589025 складає 4,000 тон; №466707/67 недостача у вагоні №56738248 складає 1,800 тон; №466707/68 недостача у вагоні №59726034 складає 1,550 тон; №466707/69 недостача у вагоні №61014486 складає 1,500 тон; №466707/59 недостача у вагоні №59431007 складає 1,850 тон; №466707/60 недостача у вагоні №59415802 складає 1,400 тон; №466707/61 недостача у вагоні №60364353 складає 1,950 тон; №466707/62 недостача у вагоні №55845549 складає 1,800 тон; №466707/63 недостача у вагоні №60353166 складає 0,900 тон; №466707/64 недостача у вагоні №55340210 складає 2,850 тон.

Згідно з даними Довідок ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні № 56170053 складає 4487,32 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №52589025 складає 4487,32 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №56738248 складає 4487,32 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №59726034 складає 4487,32 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №61014486 складає 4487,32 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №59431007 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №59415802 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №60364353 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №55845549 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №60353166 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №55340210 складає 4714,43 грн з урахуванням ПДВ.

Судом встановлено, що вартість недостачі, виявленої у вагоні №56170053:, з урахуванням норми природної втрати, складає 16603,08 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №52589025:, з урахуванням норми природної втрати, складає 14808,16 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №56738248:, з урахуванням норми природної втрати, складає 4891,18 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №59726034:, з урахуванням норми природної втрати, складає 3814,22 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №61014486:, з урахуванням норми природної втрати, складає 3589,86 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №59431007:, з урахуванням норми природної втрати, складає 5421,59 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №59415802:, з урахуванням норми природної втрати, складає 3300,10 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №60364353:, з урахуванням норми природної втрати, складає 5893,04 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №55845549:, з урахуванням норми природної втрати, складає 5185,87 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №60353166:, з урахуванням норми природної втрати, складає 942,89 грн; вартість недостачі, виявленої у вагоні №55340210:, з урахуванням норми природної втрати, складає 10136,02 грн.

Отже, спір у даній справі виник внаслідок часткової втрати вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про таке.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України «Про залізничний транспорт».

Частиною першою статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 ГК України та статті 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Матеріалами справи підтверджується прийняття вантажу до перевезення АТ «Українська залізниця» (перевізник) від ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення, одержувач - ДТЕК «Криворізька ТЕС».

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 23 Законом України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частиною 1 ст. 110 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У ст. 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Факт нестачі вантажу у кількості визначеній позивачем підтверджується вищезазначеними комерційними актами.

При цьому, суд наголошує, що дійсна вартість та кількість втраченого вантажу, а також факт наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, не охоплюються предметом даного спору, у зв`язку з чим не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст.ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

Частиною 1 ст. 31 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно із ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до вимог частини першої ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами частини другої ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як встановлено судом, у графі 20 вказаних накладних зазначено «Вугілля кам`яне марки г-газовий, вантаж у твердому стані. Вологість 0%».

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами у матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача вартість недостачі вантажу в розмірі 74586,01 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (85621, Донецька обл., Мар`їнський р-н, с. Вовчанка(п), вул. Нагорна, буд. 1А; ідентифікаційний код 33959754) вартість недостачі вантажу в розмірі 74586 (сімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят шість) грн 01 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 16.06.2023

Суддя Я.В. Маринченко