РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2023Справа № 910/1692/23

За позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 973 782,21 грн

За зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Корпорації "ТСМ Груп"

про стягнення 42 120,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники:

від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом - Носик Б.М.,

від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом - Касьянов М.Г.

УСТАНОВИВ:

Корпорація "ТСМ Груп" звернулась до Господарського суду міста Києва з вимогами до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") про стягнення 1 973 782, 21 грн на підставі Договору № 03/20 від 21.02.2020 на виконання проектних робіт, який був зареєстрований відповідачем за № 19-123-08-20-06253 від 31.03.2020 (далі - Договір), з яких: 971 280 грн основного боргу, 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат та 67 989,6 грн штрафу у розмірі 7% від зобов`язань невиконаних протягом більше 30 днів. Відповідно до вимог частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України позивач також просить суд зазначити в рішенні по справі про нарахування 3% річних та пені на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем.

Позовні вимоги Корпорація "ТСМ Груп" обґрунтовує тим, що ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами Договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальній сумі 971 280 грн (основний борг).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 позовну заяву Корпорації "ТСМ Груп" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

16.02.2023 через відділ діловодства суду надійшла заява Корпорації "ТСМ Груп" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 прийнято позовну заяву Корпорації "ТСМ Груп" (позивач за первісним позовом) до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1692/23, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.03.2023 о 10:40 год.

13.03.2023 через відділ діловодства суду від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Разом із поданим клопотанням також подана заява про застосування позовної давності.

13.03.2023 через відділ діловодства суду від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" просило відмовити Корпорації "ТСМ Груп" у задоволенні позову повністю, у разі прийняття рішення про задоволення позову в частині стягнення пені, зменшити розмір пені на 99% на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

13.03.2023 через відділ діловодства суду від надійшла зустрічна позовна заява ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (позивач за зустрічним позовом) до Корпорації "ТСМ Груп" (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 42 120,00 грн, з яких: 23 220,00 грн пеня та 18 900,00 грн штраф.

Позовні вимоги зустрічного позову обгрунтовані порушенням п. 1.1. Договору Корпорацією "ТСМ Груп", оскільки остання не виконала експертизу проекту в ДІЯРУ в строки, визначені Календарним планом (Додаток №1 до Додаткової угоди №3 від 09.09.2021 до Договору) з урахуванням Листа ВП ПАЕС №51/2552 від 14.02.2022 (далі - Лист №51/2552 від 14.02.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/1692/23, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним та призначено підготовче засідання на 20.03.2023 о 10:40 год.

17.03.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на дату після 20.05.2023, у зв`язку з воєнним станом.

17.03.2023 через відділ діловодства суду від Корпорації "ТСМ Груп" надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої Корпорації "ТСМ Груп" просила задовольнити первісний позов повністю.

17.03.2023 через відділ діловодства суду від Корпорації "ТСМ Груп" надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

20.03.2023 через відділ діловодства суду від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, аналогічне змісту клопотання, поданого 17.03.2023 засобами електронного зв`язку.

У підготовче засідання, призначене на 20.03.2023 представники учасників справи не з`явилися.

У підготовчому засіданні 20.03.2023 суд долучив до матеріалів справи, подані учасниками справи через відділ діловодства суду заяви по суті спору та заяви з процесуальних питань.

У підготовчому засіданні, призначеному на 20.03.2023, здійснювався розгляд клопотання ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" про відкладення розгляду справи.

Суд дійшов висновку про відхилення клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

У підготовчому засіданні, призначеному на 20.03.2023, здійснювався розгляд заяви представника Корпорації "ТСМ Груп" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви представника Корпорації "ТСМ Груп" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі № 910/1692/23 на 24.04.2023 о 10:00 год.

24.03.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

28.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (аналогічне поданому 24.03.2023).

03.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшли клопотання про повернення позовної заяви та відзив на зустрічну позовну заяву.

10.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про відмову від частини позовних вимог. У наведеній заяві заявник також послався на приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та зазначив, що з Державного бюджету на користь Корпорації "ТСМ Груп" підлягає поверненню 509,92 грн судового збору.

21.04.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на дату після 20.05.2023.

У підготовче засідання, призначене на 24.04.2023, з`явився представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом у підготовче засідання, призначене на 24.04.2023, не з`явився

У підготовчому засіданні, призначеному на 24.04.2023, здійснювався розгляд клопотання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом, поданого 21.04.2023 через відділ діловодства суду, про відкладення розгляду справи на дату після 20.05.2023.

Суд дійшов висновку про відхилення клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом.

У підготовчому засіданні, призначеному на 24.04.2023, здійснювався розгляд заяви Корпорації "ТСМ Груп", поданої 10.04.2023 через відділ діловодства суду, про відмову від частини позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2023 закрито провадження у справі № 910/1692/23 в частині позовних вимог за первісним позовом про стягнення штрафу у розмірі 7% у сумі 67 989,60 грн, повернуто позивачу за первісним позовом/відповідачу за зустрічним позовом зі спеціального фонду Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 509,92 грн.

Суд розглядає позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 1 905 792,61 грн на підставі Договору № 03/20 від 21.02.2020, з яких: 971 280 грн основного боргу, 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2023 судом відкладено підготовче засідання у справі на 22.05.2023 о 10:20 год.

16.05.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 задоволено заяву відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовче засідання, призначене на 22.05.2023, з`явилися представники учасників справи.

Суд долучив до матеріалів справи, подані учасниками справи через відділ діловодства суду заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

У підготовчому засіданні 22.05.2023 представники учасників справи зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у заявах по суті справи.

У підготовчому засіданні, призначеному на 22.05.2023, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.06.2023 о 10:20 год., проведення судового засідання здійснювати за участі представників учасників справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

07.06.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У судове засідання, призначене на 12.06.2023, з`явилися представники учасників справи.

У судовому засіданні 12.06.2023 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 12.06.2023 суд заслухав вступне слово учасників справи.

Представник Корпорації "ТСМ Груп" підтримав первісний позов у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі.

Представник ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заперечував проти задоволення первісного позову у повному обсязі, просив зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України у разі у разі задоволення первісного позову в частині стягнення пені. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 12.06.2023 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 12.06.2023 представники учасників справи у судових дебатах виступили з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.06.2023 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували свої вимоги та заперечення, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

21.02.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - замовник, відповідач, ДП "НАЕК "Енергоатом") в особі Відокремленого підрозділу "Южно - Українська атомна електрична станція" та Корпорацією "ТСМ ГРУП" (далі - підрядник, позивач) був укладений Договір № 03/20 на виконанням проєктних робіт (зареєстрований ДП "НАЕК "Енергоатом" за № 19-123-08-20-06253 від 31.03.2020) (далі - Договір) (а.с. 15-45 т. 1).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 26.04.2022, Відокремлений підрозділ "Южно - Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" () змінило назву на Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (а.с. 162-163 т. 1).

Згідно з п. 1.1 Договору підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати проєктні роботи з теми: ВП Южно - Українська АЕС. Реконструкція комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ділянок 22, 23 периметру з улаштуванням КПП. Розробка проєктної документації" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Календарному плані робіт згідно з Додатком №3 до вказаного Договору, замовник - прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2 Договору замовник доручає підряднику провести експертизу цього проєкту в ДІЯРУ і зобов`язується компенсувати підряднику фактичні витрати, на проведення експертизи.

Згідно Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - ДКПП) дані роботи відносяться до коду 71.12 "Послуги інженерні та пов`язані з ними послуги щодо технічного консультування" (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору та відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (Додаток №1 до Договору) та Зведеного кошторису (Додаток №3 до Договору), що є невід`ємними частинами цього Договору, була визначена вартість робіт за цим Договором, яка складала 1 248 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 208 000,00 грн.

Пунктом 2.2. Договору сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Зміст та терміни виконання робіт встановлюються календарним планом (Додаток №2) що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.2 Договору).

При завершенні кожного етапу виконання робіт, підрядник надає замовнику комплект документації та акт здачі-приймання виконаних робіт для розгляду та належного оформлення (п. 4.1 Договору).

Замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний направити підряднику підписаний акт або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору замовник зобов`язаний, зокрема, прийняти виконані роботи та здійснити розрахунок відповідно до п. 2.2 Договору.

Підрядник зобов`язаний виконувати роботи відповідно до Завдання на проєктування

та Технічного завдання, вихідних даних та умов Договору (п. 8.2 Договору).

Пунктами 8.3 - 8.8 Договору встановлена відповідальність сторін.

Згідно з п. 12.4 Договору (в редакції Додаткової угоди №3 до Договору), цей Договір набуває чинності з дати підписання Договору та скріплення його печатками і діє до 31 грудня 2022 року.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 03/20 на виконанням проєктних робіт від 21.02.2020 (зареєстрований ДП "НАЕК "Енергоатом" за № 19-123-08-20-06253 від 31.03.2020) свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду на проведення проєктних та пошукових робіт, а тому до спірних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 глави 61, положення параграфа 1 застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів (ч. 4 ст. 837 ЦК України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (ч. 1 ст. 853 ЦК України).

Частиною 1 статті 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 890 ЦК України підрядник зобов`язаний: виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Первісний позов.

Позивач за первісним позовом (Корпорація "ТСМ Груп") зазначив, що відповідно до умов Договору виконав ряд робіт на загальну суму в розмірі 971 280,00 грн, що підтверджується Актами приймання виконаних проєктних та вишукувальних робіт №№ 1-15 ПВР від 20.05.202, від 30.09.2020, від 31.07.2020, від 30.09.2020 (а.с. 54-68 т. 1), тоді як замовник за Договором (ДП "НАЕК "Енергоатом") свої грошові зобов`язання належним чином не виконав, вартість виконаних робіт не оплатив повністю.

Зважаючи на порушення замовником виконання грошового зобов`язання по Договору щодо оплати виконаних робіт, які були прийняті замовником, позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" (відповідач за первісним позовом) 971 280 грн основного боргу, 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог).

В обгрунтування строків нарахування пені та позовної давності вимог про стягнення пені, позивач за первісним позовом посилався на приписи пункти 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідних положення" ЦК України, п. 7 розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України.

Відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, з огляду на таке:

- відповідач за первісним позовом вважає, що позивачем за первісним позовом помилково визначено граничний термін оплати за умовами Договору (з огляду на п. 2.2 Договору, ст. 253 ЦК України), що призвело до неправильного розрахунку і безпідставного заявлення до стягнення 3% річних і інфляційних втрат;

- відповідач за первісним позовом стверджує про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті робіт з огляду на фінансову кризу не платежів, яка виникла у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії;

- відповідач за первісним позовом вважає, що розмір пені, нарахованої позивачем за первісним позовом, який складає близько 50% від суми основного боргу, заявленої до стягнення, не є адекватним допущеному порушенню, що при розрахунку пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України;

- враховуючи відсутність заподіяних позивачу за первісним позовом несвоєчасною оплатою збитків, відсутність вини відповідача за первісним позовом у простроченні виконання зобов`язань за Договором, враховуючи інтереси обох сторін, відповідач за первісним позовом просить суд зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також не застосовувати до відповідача за первісним позовом положення ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Відповідач за первісним позовом також подав заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої просив застосувати у справі № 910/1692/23 позовну давність, відмовити Корпорації "ТСМ Груп" у задоволенні позову в частині стягнення пені у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Так, відповідач за первісним позовом стверджує, що укладаючи Договір 21.02.2020 (до введення в Україні загальнодержавного карантину), сторони не змінили передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності, визначений для стягнення неустойки (штрафу, пені), жодна із сторін Договору на момент його укладення не розраховувала на потенційну можливість збільшення строку позовної давності. Враховуючи, що укладення Договору відбулось до набрання чинності Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 (02.04.2020), враховуючи ст. 58 Конституції України, керуючись принципом правової визначеності, відповідач за первісним позовом вважає, що дія вказаного Закону України на спірні правовідносини не розповсюджується.

Позивач за первісним позовом, заперечуючи доводи відповідача за первісним позовом, зазначив у відповіді на відзив таке:

- скрутне фінансове становище відповідача за первісним позовом відповідно до законодавства не звільняє його від необхідності виконати зобов`язання належним чином відповідно до закону та умов Договору;

- позивач за первісним позовом критично оцінює доводи відповідача за первісним позовом, оскільки останній не наводить посилань на жодні заходи, які були ним вжиті для недопущення повного невиконання зобов`язань з оплати виконаних за Договором робіт;

- позивач за первісним позовом вважає нараховану ним пеню в сумі 470 544,87 грн адекватною вчиненому відповідачем за первісним позовом господарському правопорушенню, а також такою, що повністю відповідає умовам Договору, а вимогу відповідача за первісним позовом про зменшення розміру пені - необгрунтованою;

- позивач за первісним позовом вважає безпідставними посилання відповідача за первісним позовом на пропуск строку позовної давності за вимогами про стягнення пені та строків її нарахування, оскільки прострочення виконання зобов`язання відповідачем за первісним позовом та початок нарахування пені припадають на час після набрання чинності Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 (02.04.2020), а відтак позовна давність за вимогами як про стягнення основного боргу, так і про стягнення пені визначається з урахуванням норм вказаного Закону України.

Отже, предметом первісного позову у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" основного боргу з оплати за виконані Корпорацією "ТСМ Груп" роботи за Актами приймання виконаних проєктних та вишукувальних робіт №№ 1-15 ПВР від 20.05.202, від 30.09.2020, від 31.07.2020, від 30.09.2020 на загальну суму 971 280,00 грн, а також, наявність або відсутність підстав для стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" пені, 3% річних та інфляційних втрат у сумах, визначених позивачем за первісним позовом.

По матеріалам справи судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що на виконання умов Договору позивачем за первісним позовом виконані, а відповідачем за первісним позовом прийняті роботи на загальну суму 971 280,00 грн, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками замовника та підрядника:

Актом №1-ПВР від 20.05.2020 на суму 69 000,00 грн;

Актом №2-ПВР від 30.09.2020 на суму 38 640,00 грн;

Актом №3-ПВР від 30.09.2020 на суму 80 040,00 грн;

Актом №4-ПВР від 30.09.2020 на суму 41 400,00 грн;

Актом №5-ПВР від 30.09.2020 на суму 55 200,00 грн;

Актом №6-ПВР від 30.09.2020 на суму 41 400,00 грн;

Актом №7-ПВР від 30.09.2020 на суму 33 120,00 грн;

Актом №8-ПВР від 30.09.2020 на суму 69 000,00 грн;

Актом №9-ПВР від 31.07.2020 на суму 63 480,00 грн;

Актом №10-ПВР від 31.07.2020 на суму 55 200,00 грн;

Актом №11-ПВР від 30.09.2020 на суму 30 360,00 грн;

Актом №12-ПВР від 30.09.2020 на суму 49 680,00 грн;

Актом №13-ПВР від 30.09.2020 на суму 115 920,00 грн;

Актом №14-ПВР від 30.09.2020 на суму 88 080,00 грн;

Актом №15-ПВР від 30.09.2020 на суму 140 760,00 грн (а.с. 54-68 т. 1).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій наведених актів, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаними актами відсутні, зокрема сторонами підтверджено, що виконана робота задовольняє умовам Договору і технічним вимогам, виконана в повному обсязі та належним чином оформлена.

Додатково виконання позивачем за первісним позовом робіт за Договором на загальну суму 971 280,00 грн підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за Договором № 03/20 від 21.02.2020 (а.с. 72 т. 1), підписаними повноважними представниками сторін.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивачем за первісним позовом виконано прийняті на себе зобов`язання по виконанню робіт, обумовлених Договором та в обсягах, зазначених в Актах приймання виконаних проєктних та вишукувальних робіт, а відповідачем за первісним позовом, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Як встановлено судом, розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 2.2 Договору).

Враховуючи п. 2.2 Договору та приписи ст. 253 ЦК України, відповідач за первісним позовом повинен був оплатити виконані позивачем роботи у такі строки:

за Актом №1-ПВР від 20.05.2020 - до 24.07.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 25.07.2020;

за Актами №9-ПВР, №10-ПВР від 31.07.2020 - до 05.10.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 06.10.2020;

за Актами №2-ПВР, №3-ПВР, №4-ПВР, №5-ПВР, №6-ПВР, №7-ПВР, №8-ПВР, №11-ПВР, №12-ПВР, №13-ПВР, №14-ПВР, №15-ПВР від 30.09.2020 - до 03.12.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 04.12.2020.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань з оплати виконаних позивачем за первісним позовом робіт за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати спірних робіт відповідач за первісним позовом суду не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення основного боргу у розмірі 971 280,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат.

Щодо вимог позивача за первісним позовом про стягнення 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач за первісним позовом не виконав своїх зобов`язання щодо оплати виконаних робіт за Договором у строк, встановлений п. 2.2 Договору, а відтак в силу приписів ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив, у зв`язку з чим настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом встановлено, що прострочення зобов`язання з оплати за Актом №1-ПВР від 20.05.2020 виникло з 25.07.2020; за Актами №9-ПВР, №10-ПВР від 31.07.2020 - з 06.10.2020; за Актами №2-ПВР, №3-ПВР, №4-ПВР, №5-ПВР, №6-ПВР, №7-ПВР, №8-ПВР, №11-ПВР, №12-ПВР, №13-ПВР, №14-ПВР, №15-ПВР від 30.09.2020 - з 04.12.2020. Відповідно, вказані дати визначені судом як початок періоду нарахування пені за спірними актами.

Враховуючи визначені судом вірні дати початку прострочення зобов`язання з оплати за спірними актами, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок заявленої до стягнення з відповідача за первісним позовом суми 3 % річних у розмірі 63 847,15 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позвом 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 63 742,42 грн, тоді як в іншій частині вимоги про стягнення 3% річних судом відхиляються з огляду на не вірно визначені позивачем за первісним позовом дати прострочення зобов`язання з оплати за спірними актами.

Враховуючи визначені судом вірні дати початку прострочення зобов`язання з оплати за спірними актами, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок заявленої до стягнення з відповідача за первісним позовом суми інфляційних втрат у розмірі 400 120,59 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом інфляційних втрат у наведеній сумі підлягають задоволенню повністю, оскільки не вірно визначені позивачем за первісним позовом дати прострочення зобов`язання з оплати за спірними актами не вплинули на результат відповідного розрахунку.

Щодо вимог позивача за первісним позовом про стягнення 470 544,87 грн пені.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач за первісним позовом не виконав своїх зобов`язання щодо оплати виконаних робіт за Договором у строк, встановлений п. 2.2 Договору, а відтак в силу приписів ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив, у зв`язку з чим настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За змістом частини першої та другої статті 217 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2" установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 (із змінами, внесеними постановою № 383 від 25.04.2023) продовжено дію карантину до 30 червня 2023 року.

Таким чином, на даний час на всій території Україні триває карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Пунктом 8.7 Договору передбачено, що у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП "НАЕК "Енергоатом", замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Дії відповідача за первісним позовом є порушенням умов Договору, що є підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді пені відповідно до наведених положень ГК України, ЦК України та умов пункту 8.7 Договору.

Судом встановлено, що прострочення зобов`язання з оплати за Актом №1-ПВР від 20.05.2020 виникло з 25.07.2020; за Актами №9-ПВР, №10-ПВР від 31.07.2020 - з 06.10.2020; за Актами №2-ПВР, №3-ПВР, №4-ПВР, №5-ПВР, №6-ПВР, №7-ПВР, №8-ПВР, №11-ПВР, №12-ПВР, №13-ПВР, №14-ПВР, №15-ПВР від 30.09.2020 - з 04.12.2020. Відповідно, вказані дати визначені судом як початок періоду нарахування пені за спірними актами.

Щодо заяви відповідача за первісним позовом про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц та міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 910/7394/17, від 14.08.2018 у справі № 9/057-09/6/13, від 18.07.2018 у справі № 910/24346/16, від 17.07.2018 у справі № 910/10056/17 та від 10.07.2018 у справі № 922/1898/17.

Судом встановлено порушенням відповідачем за первісним позовом строків оплати виконаних позивачем за первісним позовом робіт за Договором, а отже, встановлено порушення прав позивача за первісним позовом, на захист яких він звернувся з даним позовом до суду.

Отже, з огляду на встановлене порушення і наявність заяви відповідача за первісним позовом про застосування позовної давності, судом здійснено дослідження наявності підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу у спірному випадку до вимог про стягнення пені.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою статті 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, на всій території України запроваджено карантин, строк якого неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно, строки позовної давності щодо вимог про стягнення пені продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, згідно з Законом України від 15 березня 2022 № 2120-IX від 15.03.2022 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У подальшому Законами України затверджено відповідні укази Президента України, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено, наразі до 18 серпня 2023 року.

З огляду на наведене, судом встановлено відсутність підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу до вимог про стягнення пені.

Щодо клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

В обґрунтування наведеного клопотання відповідач за первісним позовом вказує на таке.

Відповідно до статуту ДП "НАЕК "Енергоатом" (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 року № 302), підприємство утворено з метою виробництва електричної енергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безпеки під час будівництва, введення в експлуатацію та зняття з експлуатації ядерних установок, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення, а також у межах своєї компетенції забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості, дотримання вимог ядерного законодавства, норм та правил з ядерної та радіаційної безпеки.

Дохід ДП "НАЕК "Енергоатом" на 99 % складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями.

04.03.2022 місто Енергодар Запорізької області та Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - ВП ЗАЕС) були захоплені військовими силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації.

Енергодарська міська територіальна громада внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75).

З моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, майже весь час на мінімально допустимих потужностях. З 11 вересня 2022 року ВП ЗАЕС повністю зупинена.

В структурі електроенергії, виробленої відокремленими підрозділами ДП "НАЕК "Енергоатом", до моменту окупації військовими російської федерації найбільшу частку складала електроенергія, вироблена саме ВП ЗАЕС, оскільки з 15 діючих атомних енергоблоків енергосистеми України - 6 енергоблоків належать ВП ЗАЕС.

Таким чином, на теперішній час відповідачем за первісним позовом втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, ДП "НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС (заробітна плата персоналу, матеріальне забезпечення невідкладних потреб безпечної експлуатації об`єктів тощо), не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу.

Як стверджує відповідач за первісним позовом, зазначені втрати виробничих потужностей негативно вплинули на фінансовий стан останнього.

Відповідач за первісним позовом звертає увагу, що виконуючи функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій, ДП "НАЕК "Енергоатом" відповідно до Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" зобов`язане першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок. Відповідно, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, ДП "НАЕК "Енергоатом" спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС.

Крім того, у ДП "НАЕК "Енергоатом" завжди повинні бути фінансові ресурси для негайних закупівель ЗІП, особливо для електротехнічного обладнання, яке здійснює генерацію та передачу електричної енергії для потреб країни, дизельного палива для ліквідації наслідків відмов обладнання, в тому числі з причин збройної агресії рф.

Також, відповідач за первісним позовом зазначає, що ДП "НАЕК "Енергоатом" внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83).

Так, частка електроенергії, виробленої атомними електростанціями ДП "НАЕК "Енергоатом", в загальному обсязі електроенергії, виробленої в Україні в 2021 році, склала 55,1%.

Безпека держави та населення України знаходяться у безпосередній залежності від сталої роботи об`єктів ДП "НАЕК "Енергоатом". В свою чергу, стала робота енергетичних об`єктів ДП "НАЕК "Енергоатом" залежить від повного та своєчасного фінансування всіх виробничих потреб цих об`єктів.

Внаслідок масованих ракетних атак і атак БПЛА на об`єкти енергетичної системи України, спричинено шкоду, яка складає 30 % енергетичних потужностей держави.

Таким чином, оскільки нарахована позивачем за первісним позовом пеня складає 50% розміру основної заборгованості, а також беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем за первісним позовом збитків, внаслідок порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за Договором, останній просить суд зменшити розмір пені.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом, у зв`язку з простроченням останнім строку оплати за роботи, суд враховує таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 ст. 233 ГК України).

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі № 904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Указану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Згідно з частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що для позивача за первісним позовом мали місце будь-які негативні наслідки (збитки тощо) через прострочення відповідачем за первісним позовом оплати робіт, так само, як відсутні докази й того, що вказаних негативних наслідків зазнали будь-які інші учасники господарських правовідносин, зважаючи на соціальну значущість підприємства відповідача за первісним позовом, з огляду на що, користуючись правом, наданим положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення з відповідача пені до 177 882,24 грн.

Щодо клопотання позивача за первісним позовом відповідно до вимог частини 10 статті 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та пені на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем за первісним позовом.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом частина 1 статті 2 ГК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 ГК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на наведене та встановлені обставини даної справи, суд дійшов висновку, що застосування частини 10 статті 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем за первісним позовом судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач за первісним позовом позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих відсотків (3%) за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Отже, вищенаведене клопотання позивача за первісним позовом підлягає задоволенню в частині зазначення у рішенні відповідно до вимог частини 10 статті 238 ГПК України про нарахування 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення в частині погашення суми основного боргу. Клопотання позивача за первісним позовом в частині зазначення у рішенні відповідно до вимог частини 10 статті 238 ГПК України про нарахування пені, - задоволенню не підлягає за рішенням суду.

Оцінивши подані докази, подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Корпорації "ТСМ Груп" підлягають: 971 280,00 грн основного боргу, 177 882,24 грн пені, 63 742,42 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат.

Зустрічний позов.

ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення з Корпорації "ТСМ Груп" (відповідач за зустрічним позовом) 42 120,00 грн, з яких: 23 220,00 грн пеня та 18 900,00 грн штраф.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 225 000,00 грн без ПДВ (270 000,00 грн з урахуванням ПДВ) повинно було бути здійснено Корпорацією "ТСМ Груп" до 30.09.2022. Листом ВП ПАЕС № 51/2552 від 14.02.2022 виконання робіт за Договором було призупинено на два місяці, дата виконання робіт змістилась до 30.11.2022. Проте, станом на 24.02.2023 виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 270 000,00 грн (з урахуванням ПДВ) Корпорацією "ТСМ Груп" не здійснено, у зв`язку з чим та відповідно до п. 8.3 Договору, позивач за зустрічним позовом заявив до стягнення з відповідача за зустрічним позовом 23 220,00 грн пені за період з 01.12.2022 по 24.02.2023 та 18 900,00 грн штрафу у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву проти зустрічного позову заперечив у повному обсязі, з огляду на таке:

- Корпорація "ТСМ Груп" цілком обґрунтовано розцінювала листи ДП "НАЕК "Енергоатом" від 10.03.2022 №51/3626 та від 09.09.2022 №51/13053 як повідомлення замовника за Договором про неможливість виконання ним його зобов`язань, передбачених Договором, що є підставою для замовника ініціювати розірвання Договору;

- зазначені листи були для Корпорації "ТСМ Груп" цілком очевидними причинами вважати, що замовник не виконає своїх зобов`язань з прийняття та оплати робіт, у випадку їх виконання Корпорацію "ТСМ Груп", що давало підстави останній зупинити виконання свого кореспондуючого обов`язку за Договором;

- Корпорація "ТСМ Груп" вважає, що в такій ситуації вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання робіт, які ДП "НАЕК "Енергоатом" само ж пропонувало не виконувати, є суперечливою недобросовісною поведінкою, яка порушує визначений п. 6 ст. 3 ЦК України принцип добросовісності, що виключає задоволення вимог зустрічної позовної заяви.

Отже, предметом зустрічного позову у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Корпорації "ТСМ Груп" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" пені та штрафу у сумах, визначених позивачем за зустрічним позовом.

По матеріалам справи судом встановлено, що згідно "Календарного плану робіт" (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 3 від 09.09.2021 до Договору), виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 225 000,00 грн без ПДВ (270 000,00 грн з урахуванням ПДВ) повинно було бути здійснено Корпорацією "ТСМ Груп" до 30.09.2022.

Відповідно до п. 10.2 Договору, у разі припинення робіт, сторона, що ухвалила це рішення, зобов`язана письмово, з обгрунтуванням причин, попередити іншу сторону не менше, ніж за 15 днів до вступу цього рішення. Припинення робіт проводиться на строк до 2-х місяців і якщо протягом цього терміну обставини, що зумовили це рішення, не будуть усунені, сторона, що припинила роботи, має право виступити ініціатором розірвання Договору.

Листом ВП ПАЕС № 51/2552 від 14.02.2022 (а.с. 207 т. 1), відповідно до п. 10.2 Договору, виконання робіт за Договором було призупинено на два місяці, дата виконання робіт змістилась до 30.11.2022. Відповідно, з 01.12.2022 Корпорація "ТСМ Груп" (підрядник, відповідач за зустрічним позовом) є такою, що порушила терміни виконання робіт за Договором, а саме виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 270 000,00 грн (з урахуванням ПДВ).

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем за зустрічним позовом, що станом на 24.02.2023, а рівно станом на час вирішення справи по суті, виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 270 000,00 грн (з урахуванням ПДВ) Корпорацією "ТСМ Груп" не здійснено.

Наведене, в свою чергу, свідчить про порушення відповідачем за зустрічним позовом термінів виконання робіт за Договором, що є підставою для сплати останнім позивачу за зустрічним позовом пені та штрафу на підставі п. 8.3 Договору.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення термінів виконання робіт за Договором підрядник зобов`язаний сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості невиконаних в строк робіт за кожен день прострочення. За прострочення виконання робіт більше тридцяти днів підрядник додатково платить штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем за зустрічним позовом розрахунку 23 220,00 грн пені за період з 01.12.2022 по 24.02.2023, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 23 220,00 грн пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши розрахунок штрафу, наведений позивачем за зустрічним позовом, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 18 900,00 грн штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача проти задоволення зустрічного позову суд оцінює критично, враховуючи, що в силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд також звертає увагу на умови пункту10.2 Договору, яким передбачено, що припинення робіт проводиться на строк до 2-х місяців і якщо протягом цього терміну обставини, що зумовили це рішення, не будуть усунені, сторона, що припинила роботи, має право виступити ініціатором розірвання Договору. Матеріали справи не містять доказів того, що Корпорація "ТСМ Груп" виступила ініціатором розірвання Договору.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем за первісним позовом у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з 29 606,73 грн суми судового збору за подання позову та 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом зазначив, що у зв`язку з поданням зустрічного позову у справі попередній розмір витрат на правову допомогу збільшився на 12 000,00 грн і становить 69 000,00 грн. Також позивач за первісним позовом заявив, що надасть докази на підтвердження відповідного розміру витрат на правову допомогу відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідач за первісним позовом попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи суду не подав.

Позивачем за зустрічним позовом у зустрічній позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з 2 684,00 грн суми судового збору за подання зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2023 закрито провадження у справі № 910/1692/23 в частині позовних вимог за первісним позовом про стягнення штрафу у розмірі 7% у сумі 67 989,60 грн, повернуто позивачу за первісним позовом/відповідачу за зустрічним позовом зі спеціального фонду Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 509,92 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у сумі 28 586,89 грн, сплачений позивачем за первісним позовом, покладається на відповідача за первісним позовом, з огляду те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій останнього.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, ч. 1 ст. 221 ГПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивачем за первісним позовом станом на дату розгляду справи по суті не подано доказів на підтвердження розміру витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, а також позивачем за первісним позовом не подано до закінчення судових дебатів заяву в порядку ч. 1 ст. 221 ГПК України.

З огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та задоволення зустрічного позову повінстю, сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір у сумі 2 684,00 грн покладається на відповідача за зустрічним позовом.

Судом враховано, що ч. 11 ст. 129 ГПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи приписи ч. 11 ст. 129 ГПК України та покладення за результатом вирішення даної справи судових витрат зі сплати судового збору на обидві сторони, суд зобов`язує Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як сторону, на яку покладено більшу суму судового збору, сплатити Корпорації "ТСМ Груп" різницю судового збору у сумі 25 902,89 грн (28 586,89 грн - 2 684,00 грн = 25 902,89 грн).

Керуючись ст. 13, 73, 74-80, 86, 123, 124, 129, 236-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171) 971 280,00 грн (дев`ятсот сімдесят одну тисячу двісті вісімдесят гривень 00 коп.) основного боргу, 177 882,24 грн (сто сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 24 коп.) пені, 63 742,42 грн (шістдесят три тисячі сімсот сорок дві гривні 42 коп.) 3 % річних, 400 120,59 грн (чотириста тисяч сто двадцять гривень 59 коп.) інфляційних втрат, 25 902,89 грн (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дві гривні 89 коп.) судового збору.

3. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 в справі № 910/1692/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171).

3. В задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити повністю.

5. Стягнути з Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) 23 220,00 грн (двадцять три тисячі двісті двадцять гривень 00 коп.) пені, 18 900,00 грн (вісімнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.) штрафу.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 16.06.2023

Суддя Оксана ГУМЕГА