ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/9428/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.Г., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 31.05.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченка Дмитра Валерійовича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023

у справі

за заявою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДВС-Інвест" на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

2. Ухвалою господарського суду від 20.01.2022 відкрито провадження у справі №904/9428/21 за заявою ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання банкрутом ТОВ "ДВС-Інвест". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 09.07.2022. Призначено розпорядником майна боржника - ТОВ "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Касаткіна Дениса Миколайовича.

3. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест".

Припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Касаткіна Дениса Миколайовича.

Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" (50000, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, проспект Поштовий, буд. 49; ідентифікаційний номер юридичної особи 40032310) - банкрутом.

Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 14.11.2023.

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" призначено арбітражного керуючого Верченко Дмитра Валерійовича (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 91, офіс 204; який діє на підставі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №808 від 11.04.2013).

Короткий зміст та мотиви суду апеляційної інстанцій

4. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/9428/21 скасувати.

Справу №904/9428/21 передати для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію розпорядження майном боржника.

4.1. Постанову мотивовано тим, що фактичні обставини справи свідчать про невиконання у межах справи №904/9428/21 про банкрутство передбачених КУзПБ заходів в процедурі розпорядження майном та недотримання вимог щодо повноти дій, вчинення яких вимагається ст. 44 Кодексу в тому числі для того, щоб визначити можливість переходу до наступної судової процедури.

Апеляційний господарський суд встановив, що аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства боржника ТОВ "ДВС-ІНВЕСТ" та інвентаризація його майна не були проведені.

Крім того, суд зазначив, що відповідно висновки суду першої інстанції про неоплатність боржника зроблені на підставі співставлення розміру визнаних кредиторських вимог до активів ТОВ "ДВС-Інвест", які є помилковими, оскільки розмір фактично визнаних кредиторських вимог за результатом апеляційного перегляду ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022 становить 90 255 956,05 грн, тобто останні можуть бути погашені боржником без застосування ліквідаційної процедури.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченко Дмитро Валерійович звернувся до Касаційного господарського суду зі скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023, просить її скасувати та залишити в силі постанову місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом.

5.1. Скаржник переконує, що при винесенні Постанови від 16.03.2023 року Центральним апеляційним господарським судом були порушені норми процесуального права, що призвело до скасування судового рішення першої інстанції, яке відповідає закону.

Скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові було застосовано норми п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі №910/11870/20.

Також скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суд щодо застосування норми права у подібних відносинах, що є у відповідності до п.1 та п.З ч.2 ст.287 ГПК України підставою для касаційного оскарження зазначеного судового рішення, оскільки суд другої інстанції взагалі не зазначив - які саме норми права були порушені або неправильно застосовані Господарським судом Дніпропетровської області при винесенні Постанови від 14.11.2022р., а також повністю вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим позбавив ТОВ "Гумати Україна", ФОП Хандога І.Г., боржника та ліквідатора права на надання аргументів і доводів у цій частині (зокрема зазначення відповідних доводів у відзивах на апеляційну скаргу та у засіданні апеляційного суду).

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

6. Відзиву не надано.

Провадження у Верховному Суді

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченка Дмитра Валерійовича у справі № 904/9428/21 визначено колегію суддів у складі: Жуков С.В. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г. що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 18.04.2023.

8. Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2023 року (колегія суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченка Дмитра Валерійовича, яка подана на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 904/9428/21; призначено до розгляду касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченка Дмитра Валерійовича на 31 травня 2023 року о 12:15 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

9. У зв`язку з відпусткою суддів Пєскова В.Г. та Огородніка К.М. розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 29.05.2023 № 29.2-02/1199 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/9428/21 за результатами якого для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, виходячи з такого.

11. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

12. Предметом касаційного розгляду є правомірність винесення постанови судом апеляційної інстанції про скасування постанови місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом.

13. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

14. Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (Далі -КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

15. Згідно з частиною першою статті 6 КУзПБ щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

16. За частиною першою статті 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

17. Відповідно до частин першої, другої статті 49 КУзПБ у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом.

18. Частиною третьою статті 49 КУзПБ визначено, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

19. Отже, саме суд у підсумковому судовому засіданні в залежності від обставин справи визначає наступну судову процедуру щодо боржника та ухвалює судове рішення про її введення.

20. Тлумачення положень статей 48, 49 КУзПБ свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями статтею 6 КУзПБ, з застосуванням судового розсуду (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 915/1261/16, від 12.10.2021 у справі № 916/3619/19).

21. Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими КУзПБ, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

22. Наявність рішення зборів кредиторів (комітету кредиторів у разі делегування таких повноважень) про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника. Адже частиною четвертою статті 49 КУзПБ законодавцем надано право суду навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника чи комітету кредиторів, але за наявності обставин (після закінчення термінів визначених КУзПБ щодо тривалості процедури розпорядження майном, за наявності ознак банкрутства та за відсутності пропозицій щодо санації боржника), прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 918/420/16).

23. За статтею 1 КУзПБ банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

24. Відповідно до частини четвертої статті 205 Господарського кодексу України (далі - ГК України) у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом.

25. Отже, боржник визнається банкрутом за умови встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані вимоги кредиторів інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

26. Під ліквідацією розуміється припинення боржника, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку КУзПБ вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

27. Відповідно до частини першої статті 58 КУзПБ у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

28. Постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є, за своєю правовою природою, судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі.

29. Тож завдання підсумкового засідання суду полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі. При винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, має бути доведено факт неплатоспроможності боржника, як того вимагає стаття 205 ГК України, відповідно до положень частини четвертої якої суб`єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

30. Приймаючи постанову від 14.11.2022 у справі №904/9428/21 про банкрутство ТОВ "ДВС-Інвест" судом першої інстанції було встановлено, що визнані судом вимоги кредиторів в загальному розмірі становлять 189 838 511,14 грн, в той час як активи боржника для задоволення вимог становлять 125 001 800 грн відповідно до фінансової звітності малого підприємства ТОВ "ДВС-Інвест" станом на 30.09.2021. Господарський суд зазначив, що доказів чи підстав поліпшення майнового стану боржника ТОВ "ДВС-Інвест" за час, який минув з моменту відкриття провадження у справі №904/9428/21, не надано, а відсутність аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства та інвентаризації майна боржника не є перешкодою для ухвалення рішення про перехід до ліквідаційної процедури, оскільки судом встановлено ознаки неплатоспроможності боржника відповідно до фінансової звітності ТОВ "ДВС-Інвест" та розміру визнаних грошових вимог.

31. У відповідності до ст. 269 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

32. Апеляційний господарський суд відхилив доводи суду першої інстанції щодо перевищення пасивів боржника над його активами, що відповідно ставить під сумнів неоплатність останнього та неможливість відновити власну платоспроможність.

33. Так, суд другої інстанції встановив, що постановами Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2023 було скасовано ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022 за результатами розгляду заяв конкурсних кредиторів у справі №904/9428/21 та прийнято нові рішення, якими грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гумати Україна" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-ІНВЕСТ" у сумі 95 089 439,51 та грошові вимоги Фізичної особи-підприємця Хандоги Іллі Григоровича до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-ІНВЕСТ" у сумі 1 804 962,00 грн відхилено.

34. Отже, як встановив суд другої інстанції та не спростував скаржник у касаційній скарзі, чинним є судове рішення, яким за результатами розгляду вимог кредиторів, грошові вимоги включенні до реєстру вимог кредиторів наступним чином:

- грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" в розмірі 81 200 грн. (1 черга) - витрати по сплаті судового збору та авансування винагороди арбітражному керуючому, 90 174 756,05 грн. (4 черга) - основна заборгованість.

35. Відповідно, слід погодитись із висновками суду другої інстанції про те, що висновки суду першої інстанції про неоплатність боржника зроблені на підставі співставлення розміру визнаних кредиторських вимог до активів ТОВ "ДВС-Інвест" є помилковими, оскільки розмір фактично визнаних кредиторських вимог за результатом апеляційного перегляду ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022 становить 90 255 956,05 грн, тобто останні можуть бути погашені боржником без застосування ліквідаційної процедури, з огляду на те, що активи боржника для задоволення вимог кредиторів становлять 125 001 800 грн відповідно до фінансової звітності ТОВ "ДВС-Інвест" станом на 30.09.2021

36. Крім того, апеляційний господарський суд встановив, що аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства боржника ТОВ "ДВС-Інвест" та інвентаризація його майна не були проведені.

37. Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

38. Також, згідно п. 5 ч. 2 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий зобов`язаний розкривати інформацію про фінансовий стан боржника та хід провадження у справі про банкрутство на спеціалізованій сторінці веб-сайту державного органу з питань банкрутства (у закритій частині сторінки), до якої забезпечується доступ конкурсних і забезпечених кредиторів, а також (з моменту прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури) поточних кредиторів, та забезпечувати оновлення такої інформації не менше одного разу на місяць у порядку, визначеному державним органом з питань банкрутства.

39. До інформації про фінансовий стан боржника та хід провадження у справі про банкрутство належить, зокрема, інформація про: інвентаризацію майна боржника (дати початку та закінчення інвентаризації), аналіз фінансово-господарської діяльності боржника.

40. При цьому проведення інвентаризації є обов`язковим заходом, що має вчинятися у процедурі банкрутства, що слідує з приписів ч. 8 ст. 39 КУзПБ, за якою в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначається про строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника, який не може перевищувати двох місяців, а в разі значного обсягу майна - трьох місяців після дати проведення підготовчого засідання суду.

41. Відповідно до ч. 3 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний, серед іншого, проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

42. Крім того, колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.09.2021 у справі 911/2043/20.

Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

43. На переконання Верховного Суду, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

44. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

45. Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

46. Судова палата також зауважила, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

47. З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

48. В цьому аспекті слід погодитись із висновками апеляційного господарського суду щодо обов`язковості проведення аналізу господарської діяльності боржника у відповідності з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України 19.01.2006 № 14.

49. Згідно п. 5 Розділу І Методичних рекомендацій під час проведення аналізу визначаються:

- стан фінансово-господарської діяльності підприємства, структура його балансу (задовільна чи незадовільна) та обґрунтованість визнання підприємства неплатоспроможним;

- тенденції щодо динаміки основних показників ефективності діяльності підприємства;

- можливість використання санаційних процедур для поліпшення фінансово-господарського стану підприємства та виведення його з неплатоспроможного стану;

- наявність економічних ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.

50. Отже, обставини справи свідчать про невиконання у межах справи №904/9428/21 про банкрутство передбачених КУзПБ заходів в процедурі розпорядження майном та недотримання вимог щодо повноти дій, вчинення яких передбачено ст. 44 Кодексу зокрема і для переходу до наступної судової процедури.

51. Посилання у касаційній скарзі на висновок експерта щодо наявності у боржника на кінець 2021 ознак надкритичної неплатоспроможності наведених висновків не спростовує та не був предметом судового розгляду у суді першої інстанції про визнання боржника банкрутом.

52. Суд касаційної інстанції погоджується із висновками апеляційного господарського суду про те, що непроведення відповідних дій з аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства боржника, інвентаризації його майна, а також перевірки на відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності тощо, перешкоджають суду ухвалити обґрунтоване рішення про перехід до ліквідаційної процедури, а висновки щодо наявності ознак неплатоспроможності боржника, які ґрунтуються виключно на даних фінансової звітності боржника та розміру визнаних грошових вимог, - є передчасними та свідчать про неналежну реалізацію принципу судового контролю у процедурі банкрутства ТОВ "ДВС-Інвест", наслідком чого є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

53. Крім того, апеляційний господарський суд звернув увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції балансу інтересів кредиторів та боржника та врахування наявності судових процедур оспорювання ініціюючим кредитором Додаткових угод до Договору надання правової допомоги б/н від 16.04.2019, Договорів відступлення вимог (б/н від 01.07.2021, б/н від 05.01.2022, б/н від 02.02.2022) та Договору про надання послуг б/н від 04.01.2021.

54. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, судова процедура розпорядження майном боржника у цій справі введена ухвалою місцевого господарського суду від 20.01.2022, тобто граничний строк процедури розпорядження майном боржника сплив 10.07.2022.

55. З матеріалів справи вбачається, що строк процедури розпорядження майном продовжувався неодноразово.

56. Згідно із частиною третьою статті 49 КУзПБ у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

57. Тлумачення змісту положень статей 44, 49 КУзПБ свідчить, що визначений частиною другою статті 44 КУзПБ строк процедури розпорядження майном боржника (до 170 календарних днів) є граничним (не підлягає продовженню), а клопотання про продовження процедури розпорядження майном боржника можуть бути задоволені судом лише за умови, що продовження процедури розпорядження майном боржника буде здійснюватися в межах зазначеного граничного строку (див. висновки щодо характеру строку процедури розпорядження майном та можливості його продовження лише у межах граничних строків, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/18739/16 та від 12.10.2021 у справі № 916/3619/19).

58. Тобто продовження строку процедури розпорядження майном можливо лише у межах граничних строків, визначених КУзПБ для такої судової процедури.

59. Отже, законодавцем у нормах КУзПБ закріплено граничний строк проведення процедури розпорядження майном боржника, після закінчення якого суд згідно з приписами частини третьої статті 49 КУзПБ приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації, внаслідок чого процедура розпорядження майном та повноваження розпорядника майна припиняються (частина шоста статті 49 КУзПБ) або постановляє ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

60. Водночас, для закінчення процедури розпорядження майном та прийняття у підсумковому засіданні суду рішення про перехід до ліквідаційної процедури у цій справі, суд першої інстанції мав переконатися у дійсній наявності ознак неплатоспроможності боржника на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, одночасно з урахуванням встановленого обмеження граничними строками процедури розпорядження майном.

61. При цьому закінчення 170-денного строку для проведення процедури розпорядження майном, встановленого КУзПБ, не може бути єдиною підставою для переходу до ліквідаційної процедури. Строки для проведення процедури розпорядження майном повинні розглядатися індивідуально, із застосуванням судового розсуду. (Постанова ВС від 10.11.2022 у справі № 910/866/20, також див. постанови від 08.12.2022 у справі № 908/2415/21, від 13.12.2022 у справі № 904/4608/21).

62. Крім того, зважаючи на волевиявлення зборів кредиторів (комітету кредиторів) та їх клопотання щодо введення наступної судової процедури, рішення щодо визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі приймає суд, керуючись принципом судового розсуду та мотивуючи підстави прийняття відповідного рішення, що у цьому випадку не було здійснено судом першої інстанції.

63. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

64. Постанова місцевого господарського суду у цій справі, якою боржника було визнано банкрутом цим вимогам не відповідає.

65. Апеляційний господарський суд, переглядаючи повторно справу, із застосуванням судового розсуду, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність введення ліквідаційної процедури.

66. Стосовно доводів касаційної скарги про порушення судом другої інстанції п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі №910/11870/20, колегія суддів вважає, що на відміну від справи, що розглядається (справа про банкрутство), фактичні обставини справи, на яку посилається скаржник не є тотожною цій справі, зокрема і з огляду на викладене у п. 44 та п. 45 цієї постанови.

67. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").

68. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

69. Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

70. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

71. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

72. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

73. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

74. Ураховуючи наведені положення законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду відсутні, тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС-Інвест" арбітражного керуючого Верченко Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №904/9428/21 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

В.Я. Погребняк