ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
"12" червня 2023 р.Справа № 924/21/23
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши заяву відповідачів про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу
за позовом ОСОБА_1 м. Хмельницький
до ОСОБА_2 м. Хмельницький
до ОСОБА_3 м. Хмельницький
про визнання недійсним договору міни від 23.06.2016р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
про витребування у ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92%
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача 1: ОСОБА_5 - на підставі ордеру ВХ№1040454 від 09.02.2023.
від відповідача 2: ОСОБА_5 - на підставі ордеру ВХ№1040454 від 09.02.2023.
від вільного слухача: ОСОБА_6
ОСОБА_1 м. Хмельницький звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 м. Хмельницький до ОСОБА_3 м. Хмельницький про визнання недійсним договору міни від 23.06.2016р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92%.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 25.05.2023р. позов ОСОБА_1 м. Хмельницький до ОСОБА_2 м. Хмельницький до ОСОБА_3 м. Хмельницький про визнання недійсним договору міни від 23.06.2016р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про витребування ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92% залишено без розгляду.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01.06.2023р. призначено заяву відповідачів ОСОБА_2 м. Хмельницький та ОСОБА_3 м. Хмельницький про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на у справі №924/21/23 на 12.06.2023р.
Представник позивача у судове засідання 12.06.2023р. не з`явився. Крім того, 09.06.2023р. на адресу суду подав заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат. В обґрунтування посилається на те, що відповідачами в клопотанні не наведено обґрунтування детального опису робіт, які були зроблені адвокатом, відсутнє обґрунтування, чим саме викликана необхідність 15 годин консультування, формування правової позиції та опрацювання законодавчої бази, 14 годин підготовки процесуальних документів та 7 годин попереднього опрацювання матеріалів. Також вважає, що відповідачами обсяг роботи є завищений і не відповідає характеру виконуваної роботи.
Позивач посилається на те, що у відповідності до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому зазначає, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається із протоколу судового засідання, представник відповідачів не заявляв суду про намір подати суду докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи.
Крім того, позивач вважає, що відповідачі звернулись з клопотанням до суду із пропущеним п`ятиденним строком встановленим для такого клопотання.
Також позивача зазначає, що клопотання, а також докази якими обґрунтовують відповідачі свої вимоги, подані до суду із порушенням ч. 9 ст. 80 ГПК України, а тому вважає, що долучені до клопотання докази не були заздалегідь надіслані на адресу позивачу. А відтак суд не вправі брати їх до уваги при вирішенні питання компенсації витрат на професійну правову допомогу.
Представник відповідачів у судовому засіданні 12.06.2023р. клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у даній справі, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Разом з цим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статтей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку про те, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.
Приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Ухвалу господарського суду Хмельницької області у справі №924/21/23, якою позов ОСОБА_1 м. Хмельницький до ОСОБА_2 м. Хмельницький до ОСОБА_3 м. Хмельницький про визнання недійсним договору міни від 23.06.2016р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про витребування ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92% залишено без розгляду, постановлено 25.05.2023р. (повний текст виготовлено 29.05.2023р.).
Згідно з ч.7 ст.116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга чи інші документи чи матеріали чи грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
З огляду на викладене, заяву подано в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
За приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
На підтвердження того, що Ярош В.Ю. є адвокатом. відповідачами додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №478 від 18.06.2010р.
Представництво інтересів відповідачів у суді адвокат Ярош В.Ю. здійснював на підставі додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2023 року; ордерів серії ВХ №1040454 від 09.02.2023р. та серії ВХ №1040455 від 09.02.2023р.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п. 4 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Згідно п. 1 додаткової угоди до договору сторони погодили, що година роботи Адвоката оплачується у розмірі 700 грн. (сімсот гривень 00 коп.). Даний розрахунок застосовується при наданні Адвокатом послуг із консультування Клієнта; опрацювання матеріалів, в тому числі доказів; опрацювання законодавчої бази; підготовка та подача документів, включаючи позовні та інші заяви, повідомлення; клопотання, скарги, претензії, вимоги, запити; власноручного завіряння копій документів, та іншої роботи з документами.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди до договору Сторони погодили, що участь Адвоката в судових засіданнях у суді першої інстанції, оплачується із розрахунку 1 500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.), за кожне засідання.
Пунктом 3 додаткової угоди до договору передбачено, що Сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення у суді першої інстанції, на користь Клієнта, Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату гонорар успіху у. розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень. 00 коп.).
Відповідно до п. 4 додаткової угоди до договору Сторони погодили, що у Клієнта виникає зобов`язання з оплати наданих Адвокатом послуг протягом десяти банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі наданих послуг.
Дана додаткова угода підписана сторонами.
До заяви про стягнення судових витрат додано копію акту прийому-передачі наданих послуг №4 від 26.05.2023р. Даний акт прийому передачі наданих послуг підписано адвокатом Ярошом В.Ю. та відповідачами ОСОБА_2 та Телегою Т.І.
Відповідно до п. 1 даного акту Адвокат з 03 лютого 2023 року до 25 травня 2023 року надав Клієнту (відповідача) професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2023 року, а Клієнт отримав надані послуги.
Згідно п. 2 акту вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, становить 45 700,00 грн. (сорок п`ять тисяч сімсот гривень 00 коп.), із наступного розрахунку: 25 200,00 грн. - витрати за опрацювання матеріалів, законодавчої бази, формування правової позиції та підготовку/подачу процесуальних документів; 10 500,00 грн. - витрати за участь у судових засіданнях по справі №924/21/23; 10 000,00 грн. - гонорар успіху.
Даний акт підписаний сторонами.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.5 ст.129 ГПК України).
Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 25.05.2023 у справі №924/21/23 позов ОСОБА_1 м. Хмельницький до ОСОБА_2 м. Хмельницький до ОСОБА_3 м. Хмельницький про визнання недійсним договору міни від 23.06.2016р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про витребування ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92%, залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України у зв`язку із неявкою повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання, ненадходження від позивача належним чином оформлених заяв про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення останнім причин такої неявки, що перешкоджає вирішенню спору.
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України.
Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України, яка є спеціальною. За приписами вказаної норми відповідач повинен обґрунтувати наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.
При цьому стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Слід зазначити, що ГПК не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №924/804/20.
Обґрунтовуючи заяву про компенсацію судових витрат відповідач посилається на те, що ним було дотримано усі умови, необхідні для відшкодування судових витрат, у відзиві на позов вказано попередній (орієнтований) розрахунок розміру судових витрат. Позов залишено без розгляду у зв`язку із необґрунтованою неявкою позивача, вказані необґрунтовані дії позивача спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що є зловживанням процесуальними правами відповідно до п.1 ч.2 ст.43 ГПК України.
Компенсація понесених відповідачем витрат у разі залишення позову без розгляду в порядку ч. 5 ст. 130 ГПК України, яка є спеціальною нормою та підлягає застосуванню у даному випадку, є встановлення необґрунтованих дій позивача.
Пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Отже, обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Господарським процесуальним законом встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим вони зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою (п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.09.2019 зі справи №916/3616/15 дійшла висновку про те, що положення ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.
Отже неявка повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки, можуть кваліфікуватися як необґрунтовані у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.
Судом встановлено, що позивач у справі був належним чином повідомлений про дату, час та місце як підготовчих засідань, так і судових засідань з розгляду справи по суті, однак позивач жодного разу не з`явився у призначені судові засідання, не повідомив суд про поважні причини своєї неявки в судові засідання та не надав своєчасно та належним чином оформлених заяв про розгляд справи за його відсутності.
Вищевикладене свідчить про зловживання позивачем та його представником процесуальними правами відповідно до п.1 ч.2 ст. 43 ГПК України і спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.
Таким чином, поведінка позивача та його представника розцінюється судом як необґрунтовані дії у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України.
За таких обставин, відповідач звернувся з заявою про стягнення судових витрат із позивача.
При цьому, заперечення позивача на те, що відповідачами докази мали бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Крім того, зазначив, що із протоколу судового засідання, вбачається, що представник відповідачів не заявляв суду про намір подати суду докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи, судом до уваги не приймається, оскільки частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Крім того, позивач вважає, що відповідачі звернулись з клопотанням до суду із пропущеним п`ятиденним строком встановленим для такого клопотання.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу господарського суду Хмельницької області у справі №924/21/23, якою позов залишено без розгляду, постановлено 25.05.2023р., повний текст виготовлено 29.05.2023р.
Згідно з ч.7 ст.116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга чи інші документи чи матеріали чи грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
З огляду на викладене, заяву подано в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Також позивача зазначає, що клопотання, а також докази якими обґрунтовують відповідачі свої вимоги, подані до суду із порушенням ч. 9 ст. 80 ГПК України, а тому вважає, що долучені до клопотання докази не були заздалегідь надіслані на адресу позивачу. А відтак суд не вправі брати їх до уваги при вирішенні питання компенсації витрат на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Отже, заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення необхідно надсилати іншим сторонам.
Крім того, представник позивача, на адресу суду подав 09.06.2023р. заяву про надання можливості ознайомитися з матеріалами даної заяви.
09.06.2023р. представник позивача ознайомився з матеріалами заяви та зробив відповідні фотокопії.
Крім того, позивачу було надіслано ухвалу суду про призначення заяви про ухвалення додаткового рішення та повідомлено про розгляд даної заяви.
Щодо заявлених витрат Гонорар успіху суд відзначає наступне.
Розглядаючи питання покладення на сторону судових витрат в частині "гонорару успіху", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 по справі №904/4507/18 зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Пунктом 3 додаткової угоди до договору передбачено, що Сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення у суді першої інстанції, на користь Клієнта, Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату гонорар успіху у. розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень. 00 коп.).
Як вбачається з матеріалів справи, договором про надання правничої допомоги передбачено, що у разі задоволення позову на користь клієнта, клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар.
Враховуючи те, що ухвалою суду від 25.05.2023р. позов залишено без розгляду, суд вважає за необхідне в стягненні гонорару адвоката відмовити.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 221, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №924/21/23 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.
Накази видати після набрання додаткової ухвали законної сили.
Додаткова ухвала набрала законної сили 12.06.2023р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.
Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.
Додаткова ухвала підписана 19.06.2023р.
Суддя С.В. Гладій
1 - до справи