РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2023Справа № 910/12203/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет"

про стягнення 584 500,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.В. за ордером від 10.11.2022 року серії АР № 1103844;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" (далі - відповідач) 584 500,00 грн. попередньої оплати товару за договором поставки, укладеним між сторонами у спрощений спосіб.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2022 року відкрито провадження у справі № 910/12203/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.12.2022 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 13.12.2022 року, в якій останнє просило суд поновити йому строк на подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, здійснювати розгляд справи № 910/12203/22 за правилами загального позовного провадження, а також поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

20.12.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 19.12.2022 року проти заяви відповідача про поновлення строків та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.12.2022 року господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" в частині поновлення строку на подання відзиву на позов та одночасно продовжив відповідачу такий строк до 30.12.2022 року. Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання заявника в частині поновлення строку на подання заперечень проти розгляду справи № 910/12203/22 за правилами спрощеного позовного провадження, продовжив відповідачу означений строк до 13.12.2022 року, а заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишив без задоволення.

30.12.2022 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 30.12.2022 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" про відмову відповідача від договору поставки гідравлічного пресу не відповідає дійсності. Так, позивач оглянув обладнання (яке було предметом договору поставки) до моменту його покупки та оплатив його вартість, що свідчить про те, що у позивача не було претензій до товару. При цьому, позивач був обізнаний про необхідність демонтажу та вивезення наведеного габаритного обладнання та погодився з тим, що за власний рахунок здійснить такі дії, про що сторони досягнули відповідної усної домовленості. Незважаючи на це, Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" частково демонтувало Обладнання, пошкодивши його, після чого запропонувало відповідачу розібрати дах приміщення, в якому знаходиться гідравлічний прес, для його переміщення краном. З огляду на викладене, відповідач звернувся до будівельної компанії з проханням розрахувати вартість пропозиції позивача з демонтажу даху будівлі. Однак, зважаючи на високу вартістю таких робіт, розраховану будівельною компанією, позивач відмовився від розбирання даху будівлі та подальшого фактичного виконання договірних обов`язків. Також відповідач вказав, що він не заперечує проти використання спірного обладнання за цільовим призначенням та не обмежує позивача у продовженні його демонтажу та вивозі. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" не зобов`язане ані надавати послуги з розбирання та вивезення обладнання, ані оплачувати будівельній компанії вартість таких послуг, з огляду на досягнуту між сторонами домовленість щодо здійснення позивачем демонтажу і вивезення гідравлічного пресу власними силами та засобами.

Також відповідач вказав, що грошові кошти за обладнання були сплачені позивачем на умовах завдатку в якості забезпечення виконання зобов`язання позивача перед відповідачем, у зв`язку з тим, що відповідне обладнання, крім Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат", мала намір придбати інша особа, про що сторони домовились перед сплатою грошових коштів. Разом із тим, зобов`язання з передачі обладнання (за його місцезнаходженням) виконано відповідачем у повному обсязі, а обов`язок щодо вивезення придбаного обладнання лежить саме на позивачеві, який його не виконує з власних мотивів. Отже, спірні грошові кошти, сплачені позивачем на користь відповідача в якості завдатку, поверненню не підлягають.

30.12.2022 року в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заяву від 30.12.2022 року з обґрунтуванням заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" проти розгляду справи № 910/12203/22 за правилами спрощеного позовного провадження.

09.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" від 06.01.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій останнє зазначило про відсутність у матеріалах справи доказів фактичної передачі товару від продавця покупцю, тоді як позивач не здійснював ні демонтажу, ні, тим більше, пошкодження гідравлічного пресу. Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" визнало, що перед купівлею спірне обладнання було оглянуте, і позивач погодився власними силами здійснити його демонтаж та вивезення, що за згодою сторін планувалося зробити через дах приміщення, в якому воно перебувало. Проте, після оплати вартості гідравлічного пресу відповідач змінив власне рішення та не надав позивачеві згоди на розбір даху будівлі власними силами Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат", що зумовило неможливість вивезення обладнання та подальшу відмову покупця від договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 30.12.2022 року із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без розгляду. У той же час, суд вирішив перейти до розгляду справи № 910/12203/22 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 15.02.2023 року.

14.02.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача від 14.02.2023 року № 23/02/14-3П про відкладення розгляду справи на іншу дату.

15.02.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача від 15.02.2023 року № 23/02/15-4П про долучення документів до матеріалів справи.

Разом із тим, підготовче засідання 15.02.2023 року не відбулося, у зв`язку з чим, ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року підготовче засідання у справі № 910/12203/22 призначено на 22.03.2023 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 22.03.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 22.03.2023 року, в якому відповідач просив призначити у даній справі судову технічну експертизу та доручити її проведення експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта заявник просив поставити питання щодо встановлення факту демонтажу та розбору Товариством з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічного пресу).

У підготовчому засіданні 22.03.2023 року судом вирішено долучити до матеріалів справи подані відповідачем 15.02.2023 року разом із клопотанням від 15.02.2023 року № 23/02/15-4П документи, а також встановлено останньому строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 31.03.2023 року. Крім того, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/12203/22 на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 12.04.2023 року.

28.03.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 28.03.2023 року, в якому останнє просило суд призначити у даній справі судову технічну експертизу та поставити на вирішення експерта наступні питання: Чи знаходиться на момент проведення експертизи обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічний прес) у стані, придатному для використання за цільовим призначенням, та чи може вказане обладнання використовуватись за цільовим призначення у такому стані, в якому воно знаходиться на момент проведення відповідної експертизи? Коли та за яких обставин обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічний прес) приведено у стан, який унеможливлює його використовувати за цільовим призначенням?

30.03.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 30.03.2023 року проти задоволення клопотання відповідача про призначення у даній справі судової технічної експертизи, обґрунтовані тим, що запропоновані Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" питання виходять за межі предмета спору, а з`ясування вказаних відповідачем обставин не потребує спеціальних знань.

03.04.2023 року через систему "Електронний суд" надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" від 31.03.2023 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач навів додаткові аргументи на спростування обґрунтованості позовних вимог.

10.04.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 10.04.2023 року по суті позовних вимог.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі № 910/12203/22 судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12203/22 до судового розгляду по суті на 17.05.2023 року.

16.05.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява відповідача від 16.05.2023 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Враховуючи вищенаведену заяву відповідача, у судовому засіданні 17.05.2023 року оголошувалася перерва до 07.06.2023 року.

У судовому засіданні 07.06.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 07.06.2023 року не забезпечив.

Разом із тим, 06.06.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання адвоката Войтович Л.В., в якому остання просила відкласти розгляд справи на іншу дату, зважаючи на розірвання укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" договору про надання правової допомоги, перебування директора відповідача у відпустці для догляду за дитиною та необхідність укладення договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом.

Проте, при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повторного відкладення судового засідання з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Разом із тим, адвокатом Войтович Л.В. у клопотанні про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути справу № 910/12203/22 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявні заяви сторін по суті справи. Також заявником не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 07.06.2023 року.

Слід також зазначити, що участь представника відповідача у судовому засіданні 07.06.2023 року не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом.

Суд звертає увагу на те, що у відповідача було достатньо часу та можливості для того, щоб у повному обсязі реалізувати свої процесуальні права, встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на повторну неявку представника відповідача у призначене судове засідання, у суду відсутні підстави визнавати поважними причини неявки відповідача та повторно відкладати розгляд справи на іншу дату.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 07.06.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За умовами статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом встановлено, що між сторонами у справі була досягнута домовленість про поставку товару (укладений договір поставки товару в спрощений спосіб), а саме: обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічного пресу).

На виконання наведених домовленостей позивач на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури від 07.09.2022 року № ЗГ- на суму 584 500,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 08.09.2022 року № 491 (з призначенням платежу: "Оплата за прес, гідравлічну масл. станцію, підйомний гідравлічний стіл, згідно Рах.-факт. № ЗГ-907 від 07.09.2022р., Без ПДВ") сплатив на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" грошові кошти у загальному розмірі 584 500,00 грн. за поставку останнім погодженого між сторонами товару.

Про належне виконання позивачем своїх грошових зобов`язань зі здійснення попередньої оплати цього товару в розмірі 584 500,00 грн. свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення покупцем своїх зобов`язань.

Обґрунтовуючи пред`явлені у даній справі вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" посилалося на те, що відповідач оплачене позивачем обладнання у погодженому сторонами порядку покупцю не передав, натомість виставивши позивачу кошторис на демонтаж цього обладнання на суму 216 262,00 грн. Оскільки наведені додаткові витрати не були попередньо погоджені сторонами, а також зважаючи на неможливість видачі обладнання відповідачем, листами від 06.10.2022 року № 3 та від 31.10.2022 року № 31/10 Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" звернулося до постачальника з претензією про повернення перерахованих коштів попередньої оплати у сумі 584 500,00 грн.

Оскільки вищезазначені претензії були залишені Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом із тим, відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути сплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення відповідної вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 06.10.2022 року № 3 та від 31.10.2022 року № 31/10 позивач звертався до постачальника з претензіями про повернення перерахованих коштів попередньої оплати у сумі 584 500,00 грн. (зокрема, у семиденний строк з дня отримання останньої з цих вимог). Факт отримання вимоги позивача про повернення попередньо сплачених ним коштів відповідачем під час розгляду справи не заперечувався.

Як було зазначено вище, факт перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів за погоджене сторонами обладнання у загальній сумі 584 500,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного платіжного доручення.

При цьому, судом визначено правову природу сплаченої суми коштів у розмірі 584 500,00 грн., саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Проте у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження фактичної поставки (передачі) позивачу обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічного пресу). Разом із тим, сплачені позивачем грошові кошти за непоставлений товар вартістю 584 500,00 грн. відповідач покупцю на час розгляду справи не повернув. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти вимог позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" посилалося на те, що позивач оглянув обладнання (яке було предметом договору поставки) до моменту його покупки та оплатив його вартість, що свідчить про те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" не було претензій до товару. При цьому, позивач був обізнаний про необхідність демонтажу та вивезення наведеного габаритного обладнання та погодився з тим, що за власний рахунок здійснить такі дії, про що сторони досягнули відповідної усної домовленості. Незважаючи на це, Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" частково демонтувало обладнання, пошкодивши його, після чого запропонувало відповідачу розібрати дах приміщення, в якому знаходиться гідравлічний прес, для його переміщення краном. З огляду на викладене, відповідач звернувся до будівельної компанії з проханням розрахувати вартість пропозиції позивача з демонтажу даху будівлі. Однак, зважаючи на високу вартістю таких робіт, розраховану будівельною компанією, позивач відмовився від розбирання даху будівлі та подальшого фактичного виконання договірних обов`язків. Також відповідач вказав, що він не заперечує проти використання спірного обладнання за цільовим призначенням та не обмежує позивача у продовженні його демонтажу та вивозі. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" не зобов`язане ані надавати послуги з розбирання та вивезення обладнання, ані оплачувати будівельній компанії вартість таких послуг, з огляду на досягнуту між сторонами домовленість щодо здійснення позивачем демонтажу і вивезення гідравлічного пресу власними силами та засобами.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 2 статті 334 Цивільного кодексу України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Відповідно до статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За умовами частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

З матеріалів справи вбачається, що товар, який був предметом укладеного між сторонами договору - обладнання для виробництва ламінату та дверей (гідравлічний прес), є габаритним. На час укладення між сторонами відповідного договору таке обладнання було змонтоване на території підприємства відповідача, і для його готовності до фактичної передачі в розпорядження покупця (Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат") підлягало демонтажу та вивезенню позивачем.

Під час розгляду справи сторонами було визнано наявність між ними усної домовленості щодо покладення обов`язку з демонтажу та вивезення обладнання власними силами та за власний рахунок позивача. Разом із тим, зі змісту поданих сторонами заяв по суті справи та пояснень вбачається, що такий демонтаж та вивезення гідравлічного пресу за погодженням сторін передбачалося здійснити шляхом розбору даху приміщення відповідача, в якому знаходився гідравлічний прес, для його подальшого переміщення будівельним краном.

У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" вказувало, що з метою сприяння позивачу у вивезенні обладнання відповідач звернувся до будівельної компанії з проханням розрахувати вартість пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" з демонтажу даху будівлі.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії наданого позивачу кошторису "витрат демонтажу монтажу частини світлового даху 33 м2, покрівля 56 м2 вікна" вбачається, що за розрахунками будівельної компанії загальна вартість такого демонтажу та вивезення обладнання склала 216 262,00 грн., що включає, зокрема, вивіз сміття (загальною вартістю 3 500,00 грн.), демонтаж вікон та опорних конструкцій (вартістю 8 400,00 грн.), склопакет (вартістю 112 000,00 грн.) тощо.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про дійсне сприяння відповідача та надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" покупцеві фактичної можливості здійснити демонтаж та вивезення обладнання у попередньо погоджений сторонами спосіб без залучення для цього третіх осіб (будівельних компаній) та без понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" додаткових витрат на оплату цих послуг, які сторонами при укладенні договору погоджені не були.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що попередньо оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" товар на суму 584 500,00 грн. у розумінні приписів чинного законодавства не був у встановленому порядку готовий до передання покупцеві та наданий у його розпорядження.

У той же час посилання відповідача на належне виконання ним своїх зобов`язань з передачі позивачеві обумовленого сторонами обладнання за його місцезнаходженням не підтверджені допустимими доказами, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" не надано суду відповідних підписаних обома сторонами первинних документів, які містять відомості про таку господарську операцію (відчуження обладнання на користь позивача), тоді як решта наданих відповідачем доказів (у тому числі фото та відеофайли), а також посилання продавця на факт демонтажу обладнання позивачем на території відповідача, не свідчать про дійсне підтвердження обставин передачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" гідравлічного пресу в установленому порядку.

Посилання відповідача на приписи частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України, згідно з якими за зобов`язанням про передання нерухомого майна виконання провадиться за місцезнаходженням цього майна, не є релевантними до спірних правовідносин та не беруться судом до уваги, оскільки обладнання, що було предметом укладеного між сторонами договору, не є нерухомим майном, оскільки його переміщення є можливим без знецінення та зміни його призначення, що прямо випливає із суті спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" також вказувало про те, що грошові кошти за обладнання були сплачені позивачем на умовах завдатку в якості забезпечення виконання зобов`язання позивача перед відповідачем, у зв`язку з тим, що відповідне обладнання, крім Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат", мала намір придбати інша особа, про що сторони домовились перед сплатою грошових коштів. Отже, спірні грошові кошти, сплачені позивачем на користь відповідача в якості завдатку, поверненню не підлягають.

Проте такі твердження також оцінюються судом критично.

Так, частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

У той же час статтею 547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Проте відповідачем не доведено суду укладення між сторонами відповідного правочину щодо забезпечення виконання спірного зобов`язання завдатком у письмовій формі.

Крім того, положеннями статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов`язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов`язання. В іншому випадку така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов`язання. Завдатком може бути забезпечено лише зобов`язання, що випливає з договору.

Згідно з частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, сплачена позивачем у даній справі сума грошових коштів у розмірі 584 500,00 грн. не є завдатком, а відповідає ознакам попередньої оплати (авансу).

У будь-якому разі, відповідно до положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Наведені висновки (у спорі щодо стягнення попередньої оплати внаслідок непоставки товару) також висвітлені Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 року в справі № 909/524/18, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що правова природа коштів, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань, внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Твердження відповідача про пошкодження спірного обладнання та виведення його з ладу працівниками позивача не входить до безпосереднього предмета доказування у даній справі та не звільняє продавця від обов`язку повернути отриману передоплату, тоді як у разі, якщо на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет", такими діями (якщо вони мали місце) були порушені його права та інтереси, останнє не позбавлене можливості звернутися до суду з окремим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" про відшкодування збитків.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" у встановленому законом порядку не довело наявності тих обставин, на які воно посилалося як на підставу для заперечень проти пред`явлених позивачем вимог.

Таким чином, зважаючи на виконання позивачем своїх зобов`язань з перерахування відповідачу попередньої оплати за товар, а також беручи до уваги фактичне нездійснення поставки позивачу цього товару на суму 584 500,00 грн., суд, з урахуванням обставин даної справи, дійшов висновку про те, що у позивача відповідно до частин 1 та 2 статті 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару вартістю 584 500,00 грн., яким він скористався, направивши Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" листи від 06.10.2022 року № 3 та від 31.10.2022 року № 31/10 щодо повернення спірної суми грошових коштів.

Однак, на час розгляду спору відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язання з поставки ним позивачу обладнання на суму 584 500,00 грн. (передачі такого обладнання у фактичне розпорядження покупця), як і доказів, які свідчать про добровільне повернення ним Товариству з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" означеної суми грошових коштів.

Враховуючи те, що загальна сума боргу відповідача, яка складає 584 500,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, або належні докази поставки ним позивачу погодженого сторонами товару на цю суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" про стягнення вказаної суми грошових коштів, у зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" у даній справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" у позовній заяві (а також представник позивача у судовому засіданні 07.06.2023 року) повідомило про наявність у нього наміру подати докази на підтвердження розміру понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-Зет" (01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 26, офіс 402; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" (09601, Київська область, Білоцерківський район, селище міського типу Рокитне, вулиця Окружна, будинок 4; ) 584 500 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. попередньої оплати, а також 8 767 (вісім тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 50 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" на професійну правничу допомогу на 27.06.2023 року о 17:10 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус Б, зал № 3.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдиний деревообробний комбінат" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ним заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.06.2023 року.

Суддя В.С. Ломака