ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.06.2023 Справа № 908/1844/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко Михайло Володимирович, розглянувши заяву вих. без номеру від 02.06.2023 (вх. №2003/08-07/23 від 05.06.2023) Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11, ідентифікаційний код 05478717) про видачу судового наказу

за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТАДЕНТ, ЛТД» (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 52, ідентифікаційний код 13609524) грошової заборгованості

ВСТАНОВИВ:

05.06.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТАДЕНТ, ЛТД» грошової заборгованості в загальному розмірі 259292,48 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 268,40 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 вказану заяву передано для розгляду судді Мірошниченку М.В.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року в розмірі 2684,00 грн.

Заявник вказує, що станом на 01.06.2023 у боржника наявна заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення № 535/13 від 03.10.2003 зі сплати орендної плати на користь балансоутримувача (КП «ВРЕЖО №7», заявника) за період з січня 2022 року по травень 2023 року в сумі 211308,30 грн. та на користь місцевого бюджету за період з січня по серпень 2022 року в сумі 19260,73 грн. За прострочення оплати орендної плати заявник на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував інфляційні втрати в сумі 10564,15 грн. на користь балансоутримувача та в сумі 8445,42 грн. на користь місцевого бюджету. Також на підставі п. 3.7 договору (в редакції додаткової угоди від 17.11.2017) заявник нарахував штраф у розмірі 3% від простроченої суми орендного платежу в сумі 3049,57 грн. на користь балансоутримувача в сумі 1807,37 грн. на користь місцевого бюджету. Крім того, заявник нарахував пеню в розмірі 3% від простроченої суми орендного платежу в сумі 3049,57 грн. на користь балансоутримувача в сумі 1807,37 грн. на користь місцевого бюджету.

Отже, зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів слідує, що грошові вимоги заявника виникли на підставі письмового договору оренди нежитлового приміщення №535/13 від 03.10.2003, а заявлена до стягнення з боржника сума в загальному розмірі 259292,48 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, господарський суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з такого.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно з п. 4 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві про видачу судового наказу зазначено, що заборгованість зі сплати орендної плати на користь балансоутримувача становить 211308,30 грн., яку заявник просить стягнути з боржника. Втім, в розрахунку заборгованості, що є додатком до заяви про видачу судового наказу, зазначено, що сума заборгованості на користь балансоутримувача становить 211307,52 грн. У розрахунку суми боргу, щодо якого застосовуються штрафні санкції на користь балансоутримувача, також зазначена сума 211307,52 грн. При цьому період стягнення даної заборгованості вказано у заяві січень 2022 року - травень 2023 року, однак відповідно до розрахунку заборгованість у розмірі 211307,52 грн. уторилась станом на 01.05.2023, тобто травень 2023 року не входить у цей розрахунок.

Щодо заборгованості, яка стягується на користь місцевого бюджету, слід зауважити, що до стягнення пред`явлено заборгованість розмірі 19260,73 грн. за період з січня по серпень 2022 року. З розрахунку заборгованості, який є додатком до заяви про видачу судового наказу, вбачається, що ця заборгованість уторилася з урахуванням перерахунку за серпень 2022 року в сумі -31486,09 грн., на яку було зменшено нараховування орендної плати за попередній період. Проте в розрахунку штрафних санкцій на користь місцевого бюджету сума заборгованості зазначена в розмірі 60243,14 грн. без урахування даного перерахунку і помісячні суми орендної плати, які складають дану суму, застосовані в розрахунку штрафних санкцій та інфляційних втрат, тобто штрафні санкції та інфляційні втрати розраховані без урахування цього перерахунку.

Також суд зауважує, що вимоги про стягнення штрафу та пені є самостійними грошовими вимогами, щодо яких має подано окремий розрахунок. У розрахунках штрафних санкцій на користь балансоутримувача та місцевого бюджету, які є додатками до заяви про видачу судового наказу, штраф та пеня розраховані однієї сумою за одним розрахунком, тобто фактично заявлена до стягнення одна і та ж сума і як штраф і як пеня.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги заявника в заявленому розмірі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогою Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТАДЕНТ, ЛТД» грошової заборгованості в загальному розмірі 259292,48 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 268,40 грн.

Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За приписами ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статями 151, 152, 153, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТАДЕНТ, ЛТД» грошової заборгованості в загальному розмірі 259292,48 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 268,40 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання ухвали суддею.

Ухвалу підписано суддею 14.06.2023.

Суддя М.В. Мірошниченко