ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1727/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) - Споришев М.О., за довіреністю;

від RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava, Slovakia) - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria)

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року, м. Одеса, суддя Погребна К.Ф., про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову

по справі №916/1727/23

за заявою Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria)

до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava, Slovakia)

про забезпечення позову до подачі позову, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заяв та ухвали суду першої інстанції.

У квітні 2023 року Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) звернувся до Господарського суду Одеської області із клопотанням про забезпечення позову (вх. №4-22/23), яке фактично є заявою про забезпечення морської вимоги, в якій просить суд накласти арешт: на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт»; на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться в порт Рені, порт Кілія, порт Ізмаїл; заборонити ПАТ «Дунайсудноремонт» вчиняти будь-які дії з передачі буксира «Aliot» будь-яким третім особам.

Обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник вказує, що 20.02.2023 року між Bonanza Investment GmbH та RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O було укладено міжнародну угоду про морське перевезення вантажу (концентрату руди ільменітової, в кількості 1600 тон). Відповідно до Угоди перевізник повинен був з 20 по 21 лютого 2023 року почати навантажувальні роботи в порту Ізмаїл (Україна) та відвантажувати в порт Констанца (Румунія). Згідно рахунку RB-F-2022-015 позивачем було сплачено вартість послуг у повному обсязі та перераховано 28.02.2023 року у розмірі 46136,25 EUR.

Заявник також зазначив, що при навантаженні на баржу DUNIM 1 в порту Ізмаїл, 23.02.2023 року, екіпаж судна не перевірив цілісність трюму, внаслідок чого при навантаженні частина вантажу потрапила у підпалубний відсік, у кількості 35,778 тон.

Згідно акту BARGE DRAFT SURVEY CERTIFICATE від 23.02.2023 року, було завантажено 1590,905 тон.; акту BARGE Gauging Report від 08.03.2023 року, було вивантажено 1555,127 тон.

Відтак, за твердженням заявника, на борту баржі DUNIM 1 залишилось 35,778 тон концентрату ільменітової руди, що підтверджується актом DRAFT SURVEY CERTIFICATE, підписаний капітаном судна та представниками порту, унаслідок чого наймачем було надано лист про сплату вартості вантажу згідно умов Угоди.

Як зазначено заявником, відповідач підтвердив отримання вимоги та запевнив про намір врегулювання питання у досудовому порядку, проте, до теперішнього часу пропозицій або сплати грошових коштів з боку відповідача не надійшло.

25.02.2023 року представником позивача було повідомлено відповідача про втрату вантажу при завантаженні, проте, представник перевізника повідомив, що при розвантаженні вантаж буде вилучено з під палубного відсіку.

Вимогу про повернення вартості вантажу відповідач, за твердженням заявника, отримав 16.03.2023 року, проте до цього часу така вимога не задоволена.

Як вказує заявник, на цей час, судно - буксир «Дунім-1» який орендовано відповідачем (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія) знаходиться у порту Ізмаїл на ремонті (виконавець - ПАТ «Дунайсудноремонт»).

Відтак, на переконання заявника, невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення господарського суду, так як: відповідач не має в Україні ані офісу, ані будь-якого майна, крім буксиру «Дуним-1»; буксир «Дуним-1» є таким майном, що може здійснювати зміну свого місцезнаходження шляхом переміщення за межі країни; відповідач вже кілька місяців ухиляється від сплати суми за втрату вантажу, що є значною - 10978, 84 доларів США.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року у справі №916/1727/23 у задоволенні клопотання Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) (вх. №4-22/23 від 26.04.2023 року) до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava) про забезпечення позову до подачі позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обґрунтовуючи вимоги про накладення арешту, заявник вказує, що плавзасіб DUNIM 1 знаходиться у порту Ізмаїл на ремонті (виконавець - ПАТ «Дунайсудноремонт»), а також те, що в прохальній частині заявник зазначає, що плавзасіб знаходиться в порту Рені, порту Кілія. Проте, як зазначено місцевим господарським судом, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відповідних посилань заявника до клопотання про забезпечення позову не надано, з огляду на що, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України щодо виключної підсудності справ про арешт судна та відсутність доказів, які б надавали можливість перевірити факт перебування плавзасобу DUNIM 1 в порту Ізмаїл на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт», порту Рені, порту Кілія чи будь-якого іншого порту в межах території України для встановлення підсудності даної справи, суд відмовляє у задоволенні клопотання про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна.

Крім того, суд першої інстанції в ухвалі про відмову у забезпеченні позову звернув увагу на те, що заявником до заяви не надано належних доказів, які б підтверджували факт укладання відповідного контракту від 20.02.2023 року, оскільки надана копія взагалі не містить підписів як фрахтувальника, так і перевізника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23, ухвалити нове рішення, яким клопотання Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) про забезпечення позову задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 66 Господарського процесуального кодексу України не зазначив в ухвалі підстави для вжиття заходу до забезпечення позову та не обґрунтував відмову саме в арешті майна відповідача.

Також скаржник зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що арешт судна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користуватися майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і такий засіб забезпечення позову повинен бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Наведені обставини, на переконання апелянта, є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову до його подачі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23, призначено справу до судового розгляду.

RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava, Slovakia) своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати ти прийняти нове рішення, яким клопотання Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Представник RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava, Slovakia) в судове засідання не з`явився, про дату, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду на електронні поштові скриньки сторін, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчується, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava, Slovakia).

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 14 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у квітні 2022 року Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) звернувся до Господарського суду Одеської області із клопотанням про забезпечення позову (вх. №4-22/23), яке фактично є заявою про забезпечення морської вимоги, в якій просить суд накласти арешт: на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт»; на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться в порт Рені, порт Кілія, порт Ізмаїл; заборонити ПАТ «Дунайсудноремонт» вчиняти будь-які дії з передачі буксира «Aliot» будь-яким третім особам.

Вказане клопотання про забезпечення позову ґрунтується на таких обставинах:

- 20.02.2023 року між Bonanza Investment GmbH та RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O було укладено міжнародну угоду про морське перевезення вантажу (концентрату руди ільменітової, в кількості 1600 тон). Відповідно до Угоди перевізник повинен був з 20 по 21 лютого 2023 року почати навантажувальні роботи в порту Ізмаїл (Україна) та відвантажувати в порт Констанца (Румунія). Згідно рахунку RB-F-2022-015 позивачем було сплачено вартість послуг у повному обсязі та перераховано 28.02.2023 року у розмірі 46136,25 EUR.

- 23.02.2023 року, при навантаженні на баржу DUNIM 1 в порту Ізмаїл, екіпаж судна не перевірив цілісність трюму, внаслідок чого при навантаженні частина вантажу потрапила у підпалубний відсік, у кількості 35,778 тон.

- Актом BARGE DRAFT SURVEY CERTIFICATE від 23.02.2023 року, було встановлено факт завантаження судна на 1590,905 тон.

- Актом BARGE Gauging Report від 08.03.2023 року, було встановлено факт вивантаження судна на 1555,127 тон.

- Відтак, за твердженням заявника, на борту баржі DUNIM 1 залишилось 35,778 тон концентрату ільменітової руди, що підтверджується актом DRAFT SURVEY CERTIFICATE, який підписаний капітаном судна та представниками порту, унаслідок чого наймачем було надано лист про сплату вартості вантажу згідно умов Угоди.

- Відповідач підтвердив отримання вимоги та запевнив про намір врегулювання питання у досудовому порядку, проте, до теперішнього часу пропозицій або сплати грошових коштів з боку відповідача не надійшло.

- 25.02.2023 року представником позивача було повідомлено відповідача про втрату вантажу при завантаженні, проте, представник перевізника повідомив, що при розвантаженні вантаж буде вилучено з під палубного відсіку.

- 16.03.2023 року відповідач, за твердженням заявника отримав вимогу про повернення вартості вантажу, проте до цього часу така вимога не задоволена.

- На даний час судно - буксир «Дунім-1» який орендовано відповідачем (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія) знаходиться у порту Ізмаїл на ремонті (виконавець - ПАТ «Дунайсудноремонт»).

- На переконання заявника, невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення господарського суду, так як: відповідач не має в Україні ані офісу, ані будь-якого майна, крім буксиру «Дуним-1»; буксир «Дуним-1» є таким майном, що може здійснювати зміну свого місцезнаходження шляхом переміщення за межі країни; відповідач вже кілька місяців ухиляється від сплати суми за втрату вантажу, що є значною - 10978.84 доларів США.

На підтвердження своєї правової позиції заявником до клопотання про забезпечення позову було подано наступні документи:

- копію контракту №017/23 від 20.02.2023 року;

- копію рахунку №RВ-p-2022-015 від 28.02.2023 року;

- копію рахунку-проформи №В-00000059/01 від 16.02.2023 року;

- копію акту BARGE DRAFT SURVEY CERTIFICATE від 23.02.2023 року;

- копію акту BARGE Gauging Report від 08.03.2023 року;

- копію свідоцтва про реєстрацію плавзасобу DUNIМ-I (Дуним-І») (УЕИН 47000244 прапор - Республіка Болгарія);

- копію скріншотів повідомлення про переміщення вантажу у підпалубний відсік, від 25.02.2023 року.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви, зокрема, належним чином підписаного уповноваженими особами контракту №017/23 від 20.02.2023 року, матеріали господарської справи не містять.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року у справі №916/1727/23 у задоволенні клопотання Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) (вх. №4-22/23 від 26.04.2023 року) до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1, 811 05 Bratislava) про забезпечення позову до подачі позову відмовлено.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт», на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться в порт Рені, порт Кілія, порт Ізмаїл та заборони ПАТ «Дунайсудноремонт» вчиняти будь-які дії з передачі буксира «Aliot» будь-яким третім особам.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За вимогами п. 1 ч. 1, 2, 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. Заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; 4) найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20).

Так, в даному випадку заявник звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт», на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться в порт Рені, порт Кілія, порт Ізмаїл та заборони ПАТ «Дунайсудноремонт» вчиняти будь-які дії з передачі буксира «Aliot» будь-яким третім особам.

Порядок накладення та звільнення з-під арешту морських суден врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, до якої Україна приєдналася відповідно Закону України від 07.09.2011 року № 3702-VІ та главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 41 Кодексу торгівельного мореплавства України судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

Судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з, зокрема, заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу (п. 3 ч. 1 ст. 42 вказаного Кодексу).

Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером (ч. 2 ст. 43 Кодексу торговельного мореплавства України).

Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у ст. 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

Відповідно до ст. 46 даного Кодексу особа, на вимогу якої судно арештовано, несе відповідальність за будь-які збитки, завдані власнику судна або фрахтувальнику його за бербоут-чартером у результаті необґрунтованого арешту судна або надання надмірного забезпечення морської вимоги.

Відповідно до ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 07 вересня 2011 року (далі - Конвенція) "Морська вимога" означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

Пунктом 2 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна встановлено, що «арешт» означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, з урахуванням положень п. 4 цієї статті й ст. 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о","p" або "q" п.1 ст. 1.

За змістом вказаної статті судно не може бути заарештовано більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача.

На судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт (ст. 4 названої вище Конвенції).

Згідно з ст. 6 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна усі питання щодо відповідальності позивача за збитки, заподіяні внаслідок арешту судна, або за витрати, пов`язані із наданням застави або іншого виду забезпечення з метою звільнення судна або запобігання його арешту, будуть вирішуватися за правом Договірної Держави, у межах юрисдикції якої був здійснений арешт чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

У частині 2 ст. 8 вказаної Конвенції передбачено, що судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у ст. 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

В даному випадку заявник звернувся до суду для забезпечення позову до його подання за вимогою, яка є морською у розумінні ч. 3 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України та Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, розмір якої складає 10978,84 доларів США.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник вказав, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення господарського суду, так як: відповідач не має в Україні ані офісу, ані будь-якого майна, крім буксиру «Дуним-1»; буксир «Дуним-1» є таким майном, що може здійснювати зміну свого місцезнаходження шляхом переміщення за межі країни; відповідач вже кілька місяців ухиляється від сплати суми за втрату вантажу.

Судова колегія зауважує, що п. 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна повинна містити розмір та суть морської вимоги без обов`язковості обґрунтування такого арешту.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 18.10.2019 року у справі № 915/1301/19.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку судова колегія встановила, що з відкритих джерел, а саме з сайту https://www.marinetraffic.com/en/ais/home, який відображає реальні дані географічних місцезнаходжень морських суден світу вбачається, що визначити місцезнаходження плавзасобу з найменуванням DUNIM 1 неможливо.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується судовою колегією, заявник в прохальній частині клопотання про забезпечення позову до його подачі зазначив, що спірне судно знаходиться на ремонті в порту Ізмаїл, в порту Рені, порту Кілія.

Тобто, заявником у клопотанні чітко не визначено місцезнаходження морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує судно.

При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів щодо вказаної вище обставини, зокрема, перебування судна на ремонті в порту Ізмаїл чи в інших портах України, наприклад довідок від капітанів таких портів, заявником ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, з огляду на що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав на теперішній час для задоволення клопотання заявника про забезпечення позову.

З огляду на зазначене, твердження апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено підстави для вжиття заходу до забезпечення позову та не обґрунтовано відмову саме в арешті на майно відповідача не приймаються до уваги колегією суддів з підстав, зазначених вище.

Також судовою колегією відхиляються доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що арешт судна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби- в обмеженні права користуватися майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і такий засіб забезпечення позову повинен бути співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки, по-перше, з Єдиного державного реєстру судових справ на час ухвалення постанови не вбачається ініціювання заявником позовного провадження із зазначених ним у клопотанні про забезпечення позову підстав, а по - друге, під час вирішення питання про арешт судна, співмірність засобу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами не розглядається у відповідності до вимог ч. 4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу скаргою Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/1727/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 21.06.2023 року.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош