ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 Справа № 914/313/23

за позовом: Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства «Еко-Сервіс Лева», м.Львів,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України, м.Київ.

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, м. Львів,

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання до вчинення дій,

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Прокурор: Р. Бучко.

Представники сторін:

від позивача: І. Жуган,

від відповідача: Я. Піта,

від третьої особи 1: Д. Мазур,

від третьої особи 2: не з`явився,

від третьої особи 3: Р. Мигаль.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області 23.01.2023 надійшла позовна заява Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до Приватного підприємства «Еко-Сервіс Лева» про зобов`язання ПП «Еко-Сервіс Лева» повернути нерухоме державне майно, розташоване по вул.Тернопільській, 38 у м.Львові, а саме: вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 175,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі (кім.№13) та третьому (кім.№64-66, 68) поверхах виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору №138); вбудовані нежитлові приміщення (№№16, 18, 19) загальною площею 274,2 кв.м., які розміщені на першому поверсі виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору №179); вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 173,9 кв.м., яке розміщене на першому поверсі виробничого корпусу (отримане в оренду згідно договору №59); вбудовані нежитлові приміщення (№№20, 27, 28) загальною площею 97,20 кв.м., які розміщені на першому поверсі виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору №88).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що орендар після закінчення договорів оренди нерухомого державного майна не повернув об`єкти оренди за актом приймання-передавання та користується військовим майном без достатніх правових підстав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 січня 2023 року справу № 914/313/23 передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою від 30.01.2023 суд залишив без руху позовну заяву та надав прокурору строк для усунення недоліків. Після усунення допущених недоліків, ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Подальший хід розгляду справи у підготовчому провадженні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

13.03.2023 прокурор подав суду заяву про зміну предмета позову (вх.№993/23). Заява обгрунтована тим, що з огляду на практику Верховного Суду належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є примусове виселення відповідача із займаних приміщень.

30.03.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№7977/23). У відзиві зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позов у даній справі подано в інтересах неналежного позивача, адже Регіональне відділення, на виконання наказу Міністерства оборони України №473 від 28.08.2019 «Про передачу нерухомого майна у місті Львів», наказом №01262 від 14.11.2019 передало усі функції орендодавця державного майна за договорами оренди, у тому числі №№138, 179, 59 та №88 Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова, про що такий був повідомлений листом від 21.11.2019; акт приймання-передачі договорів оренди з додатками підписано 28.12.2019. стверджує також, що на момент укладення договорів оренди об`єкти оренди не мали статусу військового майна (зміни щодо статусу орендованого майна, як і зміни сторін у договори оренди не вносились); вважає, що договори оренди є чинними; прийняття рішення на користь відділення не призведе до відновлення порушених прав, адже права та обов`язки орендодавця за спірними договорами було передано Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова.

30.03.2023 прокурор подав заяву (вх.№1300/23) про залучення третіх осіб до участі у справі з підстав того, що наказом МОУ №473 від 28.08.2019 нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 , розташоване по вул. Тернопільській, 38 у м. Львові, передано від ДП «ВПП МОУ «Армія України» на баланс КЕВ м.Львова та закріплено на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 . На виконання вказаного наказу за актом приймання-передачі нерухомого майна ВМ №318 від жовтня 2019 року, вказане майно передано на баланс КЕВ м.Львова, а актом від 22.11.2019 майно передано для експлуатації ВЧ НОМЕР_1 .

Ухвалою від 30.03.2023 суд прийняв заяву прокурора про зміну предмета позову, залучив до участі у справі третіх осіб та відклав підготовче засідання.

20.04.2023 КЕВ м.Львова та 08.05.2023 ВЧ НОМЕР_1 подали пояснення по суті спору, у яких зазначили: при зміні балансоутримувача за вказаними договорами оренди змінився правовий статус майна, майно є військовим; передача копій договорів за актом не є передачею повноважень орендодавця; на момент передачі на баланс КЕВ м. Львова майна відповідач використовує майно після закінчення строку чинності договорів; відповідачу з липня 2019 року було відомо про неможливість продовження договорів оренди та необхідність повернення майна балансоутримувачу з метою розміщення військової частини, про що було подано відповідний позов; відповідач порушив умови п.5.9 договорів та використовує таке безоплатно та без належної на те правової підстави. Просили задоволити позовні вимоги.

09.05.2023 позивач подав пояснення (вх.№11533/23) та зазначив, що договір оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015 діяв по 28.08.2021 включно, №179 від 04.11.2015 діяв по 02.11.2021 включно, №59 від 05.05.2017 діяв по 03.05.2020 включно та №88 від 27.07.2018 діяв по 25.07.2021 включно. Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.11.2020 у справі 914/27/20 у задоволенні позовних вимог КЕВ м. Львова про припинення договорів оренди та повернення майна відмовлено з підстав того, що на час розгляду справи позивач не є стороною спірних договорів, а орендодавцем майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

У підготовчому засіданні 09.05.2023 суд постановив закрити підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 06.06.2023, про що учасники провадження повідомлені під розписку.

06.06.2023 відповідач подав пояснення у справі. Інформував суд, що 04.05.2020 підприємство зверталося до позивача із запитом про зазначення особи, якій належить повернути орендоване майно, однак регіональне відділення листом від 28.05.2020 повідомило, що балансоутримувачем, на думку відділення, є КЕВ м. Львова; вказівок щодо процедури повернення майна саме КЕВ надано не було. КЕВ м. Львова ухилялося від підписання змін до договорів оренди в частині заміни сторін, що свідчить про його бездіяльність. Вважає дії позивача непослідовними та такими, що суперечать наявним у справі доказам (наказ від 14.11.2019 про передачу функцій орендодавця та відсутності доказів спростування дії такого).

Прокурор, позивач, третя особа 1 та третя особа 3 у судовому засіданні 06.06.2023 позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 06.06.2023 з`явився, зазначив, що повернення майна має відбуватися на законних підставах. Проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа 2 участь повноважного представника у судове засідання не забезпечила, причин відсутності не повідомила, з заявами та клопотаннями на адресу суду не зверталася..

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.

У судовому засіданні 06.06.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець, правонаступником якого з 15.05.2019 є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) та ПП «Еко-сервіс Лева» (орендар) укладено договори оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018, а саме: вбудованих нежитлових приміщень виробничого корпусу загальною площею 721 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Тернопільська, 38, що перебували на балансі ДП «ВПП МОУ «Армія України» (балансоутримувач).

Пунктом 1.3 договору №138 від 31.08.2015 та п.1.2 решти договорів майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (майстерня з ремонту електропобутових товарів).

У разі припинення або розірвання цього договору майно упродовж трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання (п.10.9/10.10 та 10.10/10.11 договорів).

Термін дії договорів оренди нерухомого державного майна:

№138 від 31.08.2015 - до 28.08.2021 (договір про внесення змін від 05.09.2018),

№179 від 04.11.2015 - до 02.11.2021 (договір про внесення змін від 27.11.2018),

№59 від 05.05.2017 - до 03.05.2020,

№88 від 27.07.2018 - до 25.07.2021.

19.08.2019 листом №503/9/7174 Головне управління майна та ресурсів Міністерства оборони України повідомило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській, Волинській областях, як орендодавця, про наміри використовувати нерухоме державне майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , для розміщення структурного підрозділу Збройних Сил України, а відтак про необхідність ініціювання розірвання договорів оренди.

28.08.2019 Міністерством оборони України прийнято наказ №473 «Про передачу нерухомого майна у місті Львів» згідно якого наказано передати від Державного підприємства «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова нерухоме майно військового містечка №318 (місцезнаходження майна: м.Львів, вул. Тернопільська, 38). Нерухоме майно, після його передачі закріпити на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .

На виконання вказаного наказу актом приймання-передачі від 02.10.2019, затвердженого Міністром оборони України від 03.10.2019, нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 , що розташоване за адресою: м.Львів, вул. Тернопільська, 38, передано з балансу ДП «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, з подальшим його закріпленням на праві оперативного управління за Військовою частиною НОМЕР_1 .

14.11.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях прийняло наказ № 01262 про передачу функції орендодавця державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням щодо майна, розташованого за адресою: м.Львів, вул. Тернопільська, 38 (колишній балансоутримувач ДП «ВПП МОУ «Армія України») до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України, зокрема за договорами: № 138 від 31.08.2015, № 179 від 04.11.2015, № 59 від 05.05.2017, № 88 від 27.07.2018, відповідно до яких орендарем є ПП «Еко-сервіс Лева». 21.11.2019 листом «Щодо передачі функцій орендодавця» РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повідомило КЕВ м. Львова повідомило про передачу функцій орендодавця державного майна по договорах оренди щодо майна, розташованого по вул.Тернопільській, 38 (колишній балансоутримувач ДП «ВПП МОУ «Армія України») до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова; зазначено про необхідність приведення договірних відносин з орендарями державного нерухомого майна у відповідність до законодавства.

22.11.2019 військовою частиною НОМЕР_1 (користувач) та КЕВ м. Львова (балансоутримувач) підписано акт приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка № НОМЕР_2 військовій частині НОМЕР_1 з додатками (актами технічного стану).

28.12.2019 згідно акта прийому-передачі Регіональне відділення передало, а КЕВ м. Львова прийняло завірені копії договорів з додатками, за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: №138 від 31.08.2015, № 179 від 04.11.2015, № 59 від 05.05.2017, № 88 від 27.07.2018.

Судом встановлено, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 у справі №914/2549/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020, встановлено, що термін дії договору оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015 до 28.08.2021, №179 від 04.11.2015 до 02.11.2021, №59 від 05.05.2017 до 03.05.2020 та №88 від 27.07.2018 до 25.07.2021. Нерухоме майно військового містечка №318 ( АДРЕСА_1 ) було передано від Державного підприємства «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова та перейшло у оперативне управління Військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова звертався до Господарського суду Львівської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинських областях, Державного підприємства виробничо-поліграфічне підприємство МО України «Армія України» та ПП «Еко-Сервіс Лева» про припинення договорів оренди та повернення майна. Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.11.2020 у справі №914/27/20 у задоволенні позову відмовлено. Встановлено, що орендодавцем у договорах оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017, №88 від 27.07.2018 виступає Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях; орендарем - ПП «Еко-Сервіс Лева»; балансоутримувачем майна - ДП «Виробничо-поліграфічне підприємство МО України «Армія України». Однак, незважаючи на наказ Міністра оборони України №473 від 28.08.2019 та передачу майна на баланс КЕВ м. Львова за актом приймання-передачі від 02.10.2019, сторонами у справі не було внесено змін до чинних договорів оренди в частині зміни орендодавця/балансоутримувача нерухомого майна.

Господарським судом Львівської області рішенням від 12.04.2022 у справі 914/3023/21 відмовлено у задоволенні позову ПП «Еко-сервіс Лева» про продовження строку дії договорів оренди нерухомого державного майна та зазначено, що згідно з заявами від 23.07.2020 про припинення договорів оренди нерухомого державного майна від 05.05.2017 №59, від 31.08.2015 №138, від 04.11.2015 №179 та від 27.07.2018 №88 РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повідомило ПП «Еко-сервіс Лева» та КЕВ м.Львова (дійсного балансоутримувача) про припинення вищевказаних укладених договорів. У вказаних листах повідомлено, що рішення про припинення договорів оренди прийнято у зв`язку з повідомленням від ГУ майна та ресурсів Міністерства Оборони України про необхідність припинення договору оренди. Докази отримання заяв позивачем 27.07.2020 долучено до матеріалів справи. КЕВ м. Львова листом від 28.09.2021 №4199 на лист ПП «Еко-сервіс Лева» від 18.08.2021 повідомив про необхідність припинення договорів та повернення нерухомого майна новому балансоутримувачу у зв`язку з необхідністю передачі такого в оперативне управління в/ч НОМЕР_1 . Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022.

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як правонаступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та зазначив, що про вимогу органу управління майном щодо необхідності використання нерухомого майна стало відомо з листів Головного управління майна та ресурсів МОУ від 19.08.2019, а про припинення дії договорів оренди з відповідачем з моменту їх припинення. Проте належні заходи щодо повернення орендованого майна не вжито. Вказане свідчить про неналежне здійснення уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері контролю та збереження державного майна. Такі дії з боку позивача призводять до загрози втрати або знищення військового майна та є «виключним випадком» для звернення прокурора з даним позовом. Листом № 3290вих-22 від 24.11.2022 спеціалізованою прокуратурою повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про намір здійснення представництва інтересів держави. Відповіді на звернення прокуратурою не отримано. Таким чином, незважаючи на те, що інформація про порушення відповідачем законодавства була відомою, відповідних заходів щодо звернення з позовом до суду орендодавцем не вжито.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Одночасно згідно з положеннями частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вже зазначалося, своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі регіонального відділення прокурор обґрунтовував невжиттям заходів, спрямованих на звернення компетентного орану з позовом до суду, чим суттєво порушуються інтереси держави у сфері контролю за збереженням державного майна, адже орендоване майно є військовим. Отже, прокурор правомірно оцінив такі дії як бездіяльність і самостійно звернувся з позовом до суду для захисту інтересів держави. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 справа №910/12764/20.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) та ПП «Еко-сервіс Лева» виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладених договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018. Вказані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 ЦК України.

Положеннями статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За змістом статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Положеннями п.10.9 за договором №138 від 31.08.2015 та 10.10 договорів №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018 сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього договору майно упродовж трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України наведені обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 914/2549/19, №914/27/20 та №914/3023/21, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді справи №914/313/23, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Судами встановлено, що при зміні статусу орендованого майна сторонами не було внесено змін до договорів оренди в частині зміни орендодавця/балансоутримувача. Договір оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015 діяв до 28.08.2021, №179 від 04.11.2015 діяв до 02.11.2021, №59 від 05.05.2017 діяв до 03.05.2020 та №88 від 27.07.2018 діяв до 25.07.2021. З огляду на викладене, сторонами договорів на час їх припинення були Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ПП «Еко-сервіс Лева».

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, за змістом якої господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів повернення відповідачем орендованого майна суду не надано.

Зважаючи на зазначене, встановивши факт припинення договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018, а також відсутність підстав для користування відповідачем об`єктом оренди після закінчення строку дії договорів, позовні вимоги про примусове виселення відповідача з орендованих приміщень підлягають задоволенню. Такий спосіб захисту є належним у даних спірних відносинах, що підтверджується постановами Верховного Суду, зокрема від 17.03.2021 у справі №914/784/20 та від 04.03.2020 у справі №910/6475/19.

Суд також відзначає, що твердження відповідача про неналежність позивача у даній не знайшли свого правового обгрунтування, адже орендодавцем у договорах оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017, №88 від 27.07.2018 виступало Регіональне відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях).

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата прокурором судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями №1442 від 26.12.2022 на суму 2'481,00 грн та №67 від 10.02.2023 на суму 8'255,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому при розподілі судових витрат судовий збір у розмірі 10'736,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Примусово виселити Приватне підприємство «Еко-Сервіс Лева» (79026, м.Львів, вул.Слов`янська, 2, кв. 15; ідентифікаційний код 39045159) з державного нерухомого майна, розташованого по вул.Тернопільській, 38 у м.Львові, а саме із:

- вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 175,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі (кім.№13) та третьому (кім.№ 64, 65, 66, 68) поверхах виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору № 138);

- вбудованих нежитлових приміщень (№№ 16, 18, 19) загальною площею 274,2 кв.м., які розміщені на першому поверсі виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору № 179);

- вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 173,9 кв.м., яке розміщене на першому поверсі виробничого корпусу (отримане в оренду згідно договору № 59);

- вбудованих нежитлових приміщень (№№ 20, 27, 28) загальною площею 97,20 кв.м., які розміщені на першому поверсі виробничого корпусу (отримані в оренду згідно договору № 88).

3. Стягнути з Приватного підприємства «Еко-Сервіс Лева» (79026, м.Львів, вул. Словянська, 2, кв. 15; ідентифікаційний код 39045159) на користь Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ідентифікаційний код 38326057) 10'736,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.06.2023 року.

Суддя Б. Яворський