ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 Справа № 914/436/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Гриб І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», місто Львів

до відповідача Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго», місто Стрий, Львівська область

про стягнення 649 054,53 грн.

За участю представників:

від позивача: Турчиняк Я.І. - адвокат (довіреність №01Др-216-1222 від 29.12.2022; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №002121 від 03.02.2021);

від відповідача: Сливка В.В. адвокат (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1177012 від 01.03.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000254 від 20.08.2015).

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшо в позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» про стягнення вартості природного газу в сумі 649 054,53 грн.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Представник позивача в судове засідання 31.05.2023 для розгляду справи по суті з`явився, заяви, клопотання не подавав, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 31.05.2023 для розгляду справи по суті з`явився, заяви, клопотання не подавав, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. До закінчення судових дебатів заявив про намір подати заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання не заявлено.

У судовому засіданні 31.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач відібрав з ГРМ 19 328 м3 газу без належних правових підстав, оскільки жоден постачальник відповідачу цих обсягів не поставив. Причиною стало те, що засіб вимірювальної техніки коректор у березні 2020 року не зчитав усіх показів з лічильника газу.

Оскільки відповідач газ спожив, то повинен відшкодувати позивачу його вартість на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 649 054,53 грн. вартості газу, 9 735,82 грн. судового збору та 40 000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив, що твердження позивача про споживання відповідачем природного газу без достатньої правової підстави, є неправдивим, таким, що суперечить дійсним обставинам справи.

Відповідач стверджує, що правовою підставою для отримання газу з системи позивача є укладений між сторонами договір, шляхом подання відповідачем заяви-приєднання № 094205С0J0FТ016 до умов договору №094205С0J0FТ016. Текст типового договору затверджений постановою Кабінету Міністрів України №2498 від 30.09.2015, який є у вільному доступі. Отже правовідносини сторін виникли на підставі договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) та регулюються положеннями Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідач зазначає, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Позивачем не доведено безпідставність набуття відповідачем 19 328 м.куб. газу, тому і відшкодування його вартості неможливе.

Основним доказом на який покликається позивач є акт про порушення № LV006483 від 26.03.2020, проте цей акт скасовано, про що свідчить витяг з протоколу № 464/11 від 23.11.2022 засідання комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами Кодексу ГРМ.

Враховуючи положення п.8 глави 4 Кодексу ГРС до відповідача взагалі не могла бути застосована будь яка процедура донарахування, оскільки покази коректора за березень 2020 року були достатніми для визначення об`єму природного газу на вказаній точці об`єкта відповідача.

Відповідач згідно повідомлення №01/259 від 24.02.2020 звернувся до позивача, у зв`язку з несправністю газового лічильника, з метою направлення представника позивача.

Враховуючи повідомлення надіслане відповідачем позивачу, та положення п.8 глави 4 Кодексу ГРС до відповідача не могла бути застосована процедура донарахування.

Таким чином, усвідомлюючи ці обставини позивач вирішив обійти приписи нормативно-правових актів та зазначив в якості правового обгрунтування свого позову статті 1212,1213 Цивільного кодексу України.

Відповідач 11.05.2022 року отримав від НКРЕКП лист від 04.05.2022 року, в якому міститься висновок про те, що позивач не довів факт роботи комерційного ВОГ відповідача у позаштатному режимі, а тому позивач має скасувати будь-які донарахування, що стосуються акта №LV006483 від 26.03.2020 року.

Також за результатами експертизи будь-яких фактів втручання в роботу лічильника за адресою по вул. Корчака 2, м.Стрий Львівська область, не було виявлено.

В обгрунтування заперечень, відповідач покликається на положення пункту 2 глави 1 розділу ІХ, пункти 2, 6 глави 6 розділу Х, пункт 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Крім того, у відзиві заявляє про застосування до позивача заходів процесуального примусу, шляхом накладення штрафу у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. А також просить врахувати зроблену відповідачем заяву про попередній розрахунок витрат на правову допомогу.

Обставини встановлені судом.

Позивач покликається на те, що відповідач відібрав з ГРМ 19 328 м3 газу без належним правових підстав, оскільки жоден постачальник йому цих обсягів не поставив.

У березні 2020 року засіб вимірювальної техніки-коректор відповідача не зчитав усіх показів із засобу вимірювальної техніки лічильника газу, а саме 26.03.2020 на об`єкті відповідача за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Корчака, 2 представниками позивача в присутності представника відповідача виявлено витрату (споживання) природного газу комерційним ВОГ, що обліковується некоректно, є розбіжності між показами лічильника та зчитаними показами з лічильника коректором.

За наслідками вказаного складено акт про порушення №LV 006483 від 26.03.2020 року та акт технічної перевірки вузла від 01.04.2020.

Згідно акту технічної перевірки вузла від 01.04.2020 станом на момент огляду покази лічильника становили 269 979 м3, а покази коректора 288 386,8 м3. Отже різниця у показниках становить 18 407,8 м3.

Відповідно до розрахунку позивача проведеного на підставі п.6 гали 1 розділу ХV розділу об`єм газу приведений до стандартних умов становить 19 328 м3.

Позивач покликається на відсутність договірних відносин між сторонами в частині постачання, купівлі-продажу природного газу, передачі його у власність від однієї сторони іншій.

За результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі, середньозважена ціна на природний газ з ПДВ (по всіх умовах оплати: як передоплата, так і післяплата) станом на 24.01.2023 складає 33 581,05 грн/тис.куб.м. Відтак вартість спожитого відповідачем газу, яку просить стягнути позивач за його розрахунками становить 649 054,53 грн (19,328 об`єм спожитого газу х 33 581,05 ціна).

Вказану суму позивач просить стягнути, як вартість безпідставно набутого майна на підставі глав 82, 83 Цивільного кодексу України, зокрема статей 1212-1214.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Між позивачем та відповідачем існують правовідносини щодо розподілу природного газу, які врегульовані Типовим договором розподілу природного газу.

Згідно частин 1-3 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідач згідно заяви № 094205С0J0FТ016 від 01.01.2016 приєднався до умов договору №094205С0J0FТ016. Текст типового договору затверджений постановою Кабінету Міністрів України №2498 від 30.09.2015, який є у вільному доступі.

Отже правовідносини сторін виникли на підставі договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) та регулюються положеннями Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відтак, твердження позивача про відсутність договірних відносин між сторонами є безпідставним.

Згідно із положеннями п. 1.1., 1.2., 1.3. типового договору, розподілу природного газу (далі - Договір) затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015р. №2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2494.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору.

У п.2.1 зазначено, що за цим договором, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Порядок обліку природного газу, що передається споживачу, передбачений у розділі V договору. Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з п.п. 7 п. 7.1. Розділу VІІ договору, Оператор ГРМ зобов`язується проводити на вимогу споживача перевірку роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу) у порядку, визначеному Кодексом ГРМ.

У свою чергу, споживач, згідно з п.п. 2 п. 7.4. Розділу VІІ договору, зобов`язується своєчасно повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві приєднанні та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу).

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2494 (далі - Кодекс ГРМ), визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються, як «не з вини споживача»), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать:

1) пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно;

2) фіксація коректором чи обчислювачем об`єму газу даних щодо збоїв в роботі комерційного ВОГ або його складових, внаслідок чого об`єм розподіленого (спожитого) природного газу за попередній період визначений некоректно;

3) виявлення помилок в конфігурації даних обчислювача об`єму газу, що були введені при його первинному програмуванні, чи в протоколі параметризації (діаметр газопроводу звужуючого пристрою, кількість імпульсів, параметрів ФХП тощо), внаслідок чого об`єм розподіленого (спожитого) природного газу за попередній період визначений некоректно;

4) перевищення діапазону обчислення вузла обліку тощо.

Визначення позаштатного режиму міститься у пункті 6 глави 6 розділу X Кодексу газорозподільних систем, відповідно до якого позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає:

1) витоки газу з елементів та конструкції комерційного ВОГ, у тому числі імпульсних ліній манометрів, датчиків тиску і температури тощо;

2) відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), загальмованість або рух з ривками зчитувального механізму при фактичній витраті (споживанні) природного газу;

3) наявність сторонніх шумів та нехарактерних звуків при роботі лічильника газу чи іншого ЗВТ;

4) індикація або наявність повідомлень про порушення в роботі ЗВТ, в тому числі про необхідність зміни елементів живлення;

5) забруднення або відкладання осадів, потрапляння сторонніх предметів до внутрішньої порожнини вимірювального трубопроводу або лічильника газу чи на робочі поверхні первинних перетворювачів;

6) інші ознаки порушень вимог щодо експлуатації ЗВТ, які можуть вплинути на результати вимірювання.

Відповідач згідно повідомлення №01/259 від 24.02.2020 звернувся до позивача, у зв`язку з несправністю газового лічильника, з метою направлення представника позивача. В акті про технічну перевірку комерційного ВОГ від 01.04.2020 року, в графі «причина проведення робіт» зазначено «лист споживача».

В даному випадку, виявлене порушення не пов`язано із фактом несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ, або відбору природного газу. В якості правових підстав для здійснення нарахувань позивачем визнано порушення, що сталося внаслідок позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ, яке кваліфікується, як «не з вини споживача», та передбачено підпунктом 1 пункту 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ.

Так, обставини справи свідчать, що акт про порушення складений позивачем за фактом виявлення порушення, передбаченого розділом XI, глави 2 п.3.1 Кодексу газорозподільних систем, робота комерційного вузла обліку газу у позаштатному режимі, внаслідок чого витрати (споживання) природного газу не обліковується, або обліковується некоректно.

Згідно з п. 6 глави 6 розділу Х Кодексу ГРМ, у разі виявлення позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових, пошкодження ЗВТ або пошкодження пломб чи захисних елементів, власник (користувач), на території або у приміщенні якого встановлений комерційний ВОГ чи його складові, має терміново поінформувати про це Оператора ГРМ та за потреби вжити заходів для недопущення аварійної ситуації з урахуванням техніки безпеки.

Відповідно до абз. 1 п. 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі своєчасного (до виявлення порушення представником Оператора ГРМ) письмового повідомлення споживачем Оператора ГРМ про пошкодження ЗВТ/лічильника газу або пломби (крім її відсутності) та за умови відсутності пошкодження пломби з прихованими заходами чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу, процедура, передбачена цією главою, не застосовується (крім періоду відсутності пошкодженого ЗВТ/лічильника газу, що був направлений на експертизу та/або позачергову чи експертну повірку).

Таким чином, приписами абз. 1 п. 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ встановлено заохочувальну норму, яка виключає застосування вимог розділу ХІ цього Кодексу при здійсненні розрахунків безоблікового споживання газу у випадку повідомлення споживачем про пошкодження лічильника оператора ГРМ до виявлення порушення, тобто у випадку вжиття споживачем всіх належних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання згідно з договором та Кодексом ГРМ.

Відповідач повідомив позивача про позаштатний режим роботи лічильника та просив у зв`язку з цим провести позачергову повірку лічильника газу. Відповідне повідомлення здійснене до виявлення порушення представником Оператора ГРМ.

Саме внаслідок своєчасного повідомлення відповідачем про позаштатний режим роботи лічильника застосуванню до спірних правовідносин підлягають приписи п. 8 глави 4 розділу XI Кодексу газорозподільних систем.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 27.06.2019р. у справі № 922/4735/16; від 03.11.2020р. у справі № 920/1122/19.

Отже, із встановленого судом, слідує, що відповідач самостійно повідомив позивача про підозру у некоректній роботі лічильника газу у письмовій заяві, що виключає застосування процедури, передбаченої главою 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ щодо визначення необлікованих об`ємів природного газу та проведення нарахувань за нього.

Відповідач звертався до НКРЕКП з листами з приводу ситуації, що склалась, та 11.05.2022 року отримав від НКРЕКП лист від 04.05.2022 року, в якому вказано, що позивач не довів факт роботи комерційного ВОГ відповідача у позаштатному режимі, а тому позивач має скасувати будь-які донарахування, що стосуються акта №LV006483 від 26.03.2020 року. Також за результатами експертизи будь-яких фактів втручання в роботу лічильника за адресою по вул. Корчака 2, м.Стрий не було виявлено.

Разом з тим, позивачем не надано жодного документу, який би засвідчував непридатність до застосування обох приладів обліку (і лічильника газу, і коректора обсягів газу), які у сукупності складають вузол обліку газу, належний відповідачу.

Виходячи з аналізу абзацу 6 пункту 6 глави 9 розділу Х, пункту 3 глави 2 та пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС, суд приходить висновку, що за умови відсутності пошкодження лічильника, пропущення строку періодичної повірки лічильника газу з вини споживача або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та за наявності справного обчислювача (коректора) об`єму газу, який не містить зареєстрованих та зафіксованих у звітах повідомлень про роботу лічильника газу в позаштатному режимі, несправність лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановлена за результатами позачергової або експертної повірки, не є підставою для здійснення перерахунку споживачу об`єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.12.2020р. у справі № 906/962/18.

Основним доказом на який покликається позивач є акт про порушення № LV006483 від 26.03.2020, проте цей акт скасовано, що підтверджується витягом з протоколу № 464/11 від 23.11.2022 засідання комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами Кодексу ГРМ.

Позивач просить стягнути з відповідача вартість природного газу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відносно покликань позивача на частину 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпіого); набуття чи збереження майна відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалось згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. При цьому, аналіз вищенаведених правових позицій свідчить про те, що наявність договору є єдиною і достатньою підставою для виключення можливості застосування глави 82 ЦК України. Тобто будь яких інших документів (актів виконаних робіт, наданих послуг, приймання-передачі тощо) не потрібно встановлювати та доводити їх наявність.

В даній справі доведеним є факт договірних відносин між сторонами.

Позивач належних доказів наявності передбачених законом підстав для застосування вищевказаних норм до спірних відносин позивачем не надано.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо відсутності підстав для застосування глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ щодо визначення необлікованих об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем 649 054,53 грн. вартості необлікованого (донарахованого) природнього газу є неправомірним, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю за його необгрунтованістю.

Наведене представником позивача у судовому засіданні 31.05.2023 твердження про застосування судом при розгляді даного спору, принципу справедливості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, враховуючи вищенаведену судом мотивацію, не може бути підставою для задоволення позову.

Щодо заяви відповідача про застосування до позивача заходів процесуального примусу, суд зазначає наступне.

Відповідач обгрунтовує заяву тим, що позивач подав завідомо безпідставний позов, у якого відсутній предмет спору, позовна заява має очевидно штучний характер. При цьому зазначає про те, що позивач вже звертався з аналогічними позовами до відповідача в задоволенні яких було відмовлено. Розцінює дії позивача, як зловживання процесуальними правами.

Згідно частини 1 статті 131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 132 Господарського процесуального кодексу України одним із заходів процесуального примусу штраф.

Згідно пункту 2 частини статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Поняття зловживання правами визначене статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок господарського судочинства.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно статті 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист прав - це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Позивач, звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально - правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування до позивача заходів процесуального примусу за те, що він реалізував своє право на звернення до суду з позовом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позову. Позовна заява не містять обставин та підстав для задоволення позову.

Наведені відповідачем заперечення, з огляду на положення статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, спростовують позовні вимоги. Отже позов не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на нього.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені статтями 256,257 Господарського процесуального кодексу України

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено 12.06.2023

Суддя Сухович Ю.О.