ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. Справа№ 911/2207/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Мітченко К.В. в режимі відеоконференції

від відповідача: Радченко Р.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 (повний текст рішення складено та підписано 20.03.2023)

у справі № 911/2207/22 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

за участю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

про стягнення орендної плати, пені, відсотків річних, інфляційних втрат, штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 1 720 060,90 грн, з яких: 1 082 097,89 грн основного боргу, 241 181,78 грн пені, 19 501,10 грн 3 % річних, 150 039,57 грн інфляційних втрат, 227 240,56 грн 21 % штрафу.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 1708 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.06.2015 в частині своєчасної сплати орендної плати за період січень-лютий 2022 року.

У зв`язку з чим, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача основний борг, пеню, 3% річних, інфляційні втрати та 21 % штрафу.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2023 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 389 555,24 грн основного боргу, 62 442,06 грн інфляційних втрат, 7020,40 грн трьох відсотків річних, 29804,96 грн пені, 40903,30 грн штрафу та 9006,51 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 у справі № 911/2207/22 скасувати в частині відмови у задоволенні: 151 493,71 грн суми основного боргу; 24 283,03 грн інфляційних втрат; 2730,15 грн 3% річних; 90 785,93 грн пені; 72 716,98 грн штрафу. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким: стягнути з відповідача на користь позивача 541 048,95 грн - основного боргу; 9750,55 грн - 3% річних, 120 590,89 грн - пені, 86 725,09 грн - інфляційних втрат, 113 620, 28 грн - штрафу 21 %.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку позивача, місцевим господарським судом, з урахуванням знижки 50 % згідно постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" від 15.07.2020 № 611, помилково встановлено до стягнення розмір основної суми боргу 389 555,24 грн, 62 442,06 грн інфляційних втрат, 7020,40 грн трьох відсотків річних, 29804,96 грн пені, 40903,30 грн штрафу.

При цьому, за твердженням позивача, судом першої інстанції не було враховано суму боргу відповідача з урахуванням 20 % ПДВ від суми, яка підлягає до сплати в подальшому позивачем до державного бюджету.

Окрім викладеного, позивач заперечує проти зменшення місцевим господарським судом суми пені та штрафу на 50 %, оскільки відповідач взагалі не сплатив позивачу суми орендної плати за спірний період. Тобто, позивач зауважує на тому, що відповідачем не було здійснено будь-яких заходів щодо часткового виконання зобов`язань за договором.

Короткий зміст відзиву відповідача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції здійснивши перевірку суми основного боргу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, цілком справедливо дійшов до висновку, що сума основного боргу підлягає зменшенню через неправомірне нарахування позивачем орендної плати у двократному розмірі та здійснення останнім арифметичної помилки під час розрахунку сум, які є предметом позову.

При цьому, відповідач вважає, що оскаржуване судове рішення стосовно зменшення розміру штрафних санкцій у розмірі 50 % є законним та обґрунтованим, оскільки:

- позивач звернувся до місцевого господарського суду з вимогою про сплату боргу, який виник саме напередодні повномасштабного вторгнення на територію України, що в свою чергу, призвело до ускладнення фінансового становища відповідача, задля запобігання покладення на нього надмірного грошового тягаря;

- матеріали справи не містять жодних доказів понесення позивачем реальних збитків, пов`язаних з прострочення оплати відповідача.

Короткий зміст письмової відповіді позивача на відзив та узагальнення її доводів

У своїй відповіді на відзив, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції помилково зменшено розмір штрафних санкцій, оскільки не було враховано також матеріальне становище позивача.

Також, позивач вказує на те, що відповідач взагалі не сплатив заборгованість згідно умов договору за отримані послуги у спірний період та не вжив жодних заходів щодо негайного виконання зобов`язань перед позивачем.

Короткий зміст письмових пояснень третьої особи та узагальнення їх доводів

Підтримуючи апеляційну скаргу позивача, третя особа зазначає, що зважаючи на невідповідність мети використання, вказаної в договорі оренди № 1708, меті, що дає право на знижку, судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин знижку у розмірі 50 % від орендної плати.

Короткий зміст письмових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

Позивач повністю підтримує доводи викладені у апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі № 911/2207/22 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/2207/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 у справі № 911/2207/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Разіної Т.І.; розгляд справи вирішено здійснювати в режимі відеоконференції за раніше визначеною датою та часом - 06.06.2023.

В судове засідання, яке відбулося 06.06.2023, з`явився представник позивача в режимі відеоконференції, представник відповідача прибув до приміщення суду апеляційної інстанції.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату і час судового засідання був повідомлений в минулому судовому засіданні про, що свідчить долучена до матеріалів справи розписка від 24.05.2023.

Враховуючи, що явка представника третьої особи у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.06.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець, третя особа у справі) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (орендар, відповідач) укладено договір оренди, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстровано в реєстрі за № 1072, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення ангару ІАС, загальною площею 7 421,4 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, літера А-1, розташоване за адресою: 08307, Київська область, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт (майно), та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач, позивач) - п. 1.1;

- майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійної підтримки льотної придатності повітряних суден (п. 1.2);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна; обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (п.п. 2.1, 2.4);

- орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2014 року - 526 027, 50 грн без урахуванням ПДВ, згідно з розрахунком орендної плати, який додається (п. 3.1);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70 % - до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу (п. 3.6);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.7);

- орендар зобов`язується до 15-го числа місяця, що слідує за звітним, орендар зобов`язаний самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок; підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання; якщо протягом 5-ти днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (п. 5.16);

- орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (п. 5.3);

- договір укладено строком на 10 років, що діє з 24.06.2015 до 23.06.2025 включно (п. 10.1).

На виконання умов договору третя особа передала, а відповідач прийняв в оренду нерухоме майно за актом № 1 приймання-передачі державного майна від 09.07.2015 (додаток № 2 договору оренди), який підписано уповноваженими представниками третьої особи, відповідача та позивача і скріплений їх печатками.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що ним було виставлено відповідачу рахунки за період січень - лютий 2022 року та акти виконання послуг.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач не сплатив на користь позивача орендну плату за наведений вище період, що і стало причиною виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2023 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 389 555,24 грн основного боргу, 62 442,06 грн інфляційних втрат, 7020,40 грн трьох відсотків річних, 29804,96 грн пені, 40903,30 грн штрафу та 9006,51 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Спір виник внаслідок невиконання відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів балансоутримувачу за період з січня по лютий 2022 року.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 зазначила, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, строк оплати за рахунками-фактурами: № 76/232 від 31.01.2022 та № 76/399 від 28.02.2022 та актами приймання-здачі виконаних послуг: від 31.01.2022 та від 28.02.2020 є таким, що настав, отже, відповідач є таким, що прострочив свої зобов`язання.

Проте, відповідачем вказані акти приймання-здачі виконаних робіт за спірний період не оплачено.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.

Водночас, постановою № 611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, зокрема на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

Так, згідно з Додатком 2 - Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач відноситься до таких орендарів, оскільки нерухоме державне майно використовується ним для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 1.2 договору).

Враховуючи положення вищевказаної постанови, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру орендної плати на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача 389 555,24 грн основного боргу.

При цьому, з урахуванням зменшення розміру орендної плати на 50 %, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 62 442,06 грн інфляційних втрат, 7020,40 грн трьох відсотків річних, 29804,96 грн пені, 40903,30 грн штрафу.

У п. 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Отже, враховуючи встановлені місцевим господарським судом обставини, беручи до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належною до нарахування відповідачу на користь позивача, як балансоутримувача орендованого відповідачем майна, є орендна плата в розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину" від 15.07.2020 № 611, зокрема у спірному періоді.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач безпідставно виставляв відповідачу рахунки-фактури без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 відповідно до якого відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на зменшення орендної плати на 50 відсотків.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення розміру орендної плати на 50 % та часткове задоволення позовних вимог.

В свою чергу, статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені).

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого відповідачу штрафу та пені на 50 %, судом першої інстанції було враховано те, що позивач звернувся до суду з вимогою про сплату боргу, що виник саме напередодні повномасштабного вторгнення на територію України, яке дійсно призвело до ускладнення фінансового становища відповідача.

Таким чином, задля запобігання покладення на відповідача надмірного грошового тягаря, беручи до уваги відсутність підстав стверджувати, що прострочення призвело до збитків позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 50 %, таким чином частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи посилався на відсутність правових підстав для застосування положень постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину" від 15.07.2020 № 611 та додатку 2 до постанови, з підстав відсутності внесення змін до договору в частині зміни його істотної умови розміру орендної плати.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном були врегульовані постановою № 611, зокрема у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

З огляду на положення постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

За договором орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець, а не позивач.

Враховуючи, що постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається. Подібний за змістом правовий висновок вкладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20.

Зазначене спростовує доводи скаржника про помилковість суду застосувати до розміру орендної плати 50 % знижки.

Щодо неврахування судом 20 % ПДВ від суми, яка підлягає до сплати в подальшому позивачем до державного бюджету, суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника апеляційної скарги на те, що він не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати.

У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди.

Близький за змістом правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

В свою чергу, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 у справі № 911/2207/22 - без змін.

Матеріали справи № 911/2207/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.06.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна