ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3341/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 року, суддя І інстанції Погребна К.Ф., повний текст якого складено 13.02.2023 в. м. Одесі

у справі №916/3341/22

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС"

про стягнення 214 087,56 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" про стягнення 214 087,56грн.

Позовна заява обгрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) №166-П-АМПУ-17 від 22.12.2017 в частині своєчасної оплати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 у справі №916/3341/22 позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" пеню в сумі 51160, 42 грн, 3% річних в розмірі 4757, 73 грн, інфляційні витрати в сумі 102 251,28 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3211,21 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано доведеністю факту прострочення відповідачем виконання зобов`язань за спірним договором, при цьому господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені та процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України на 50 %.

Не погодившись із вказаним рішенням, 06.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення пені у розмірі 51160,42 грн та ухвалити нове рішення у відповідній частині про стягнення пені у розмірі 1000 гривень.

Зокрема, скаржник зазначає, що Товариством було сплачено суму основної заборгованості повністю до звернення Позивача до суду з відповідним позовом, надано докази та пояснення щодо причинно- наслідкового зв?язку несвоєчасності виконання зобов?язання, обставин скрутного становища Товариства, специфічного впливу воєнної агресії російської федерації на основну господарську діяльність Товариства, яка додатково підтверджена на рівні законодавчої бази, тому, на думку апелянта, наявні законі підстави для зменшення розміру суми пені до 1000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що фінансовий стан Відповідача не повинен впливати на можливість виконання Відповідачем перед Позивачем зобов?язання по внесенню плати за доступ до причалу. Крім того, загальний розмір неустойки (пені), заявлений до стягнення з Відповідача за порушення виконання грошових зобов?язань складає 102 320,83 грн., що співвідноситься до розміру простроченого зобов?язання (1 180 284,93 грн.) на рівні приблизно 8,7 %, що не є надмірним та непропорційним, або таким, що створює непосильний майновий тягар для Відповідача. Також позивач зазначає, що заявляючи про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій в апеляційній скарзі, Відповідач лише посилається на належне виконання зобов?язань за договором, а також військову агресію російської федерації проти України. Проте, на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідач не наддав суду жодних належних та допустимих доказів і не довів винятковості обставин, а також не надано належних доказів того, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості проведення покупцем своєчасного розрахунку. Також Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) вказує щодо неможливості в принципі зменшення, санкцій у вигляді 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 грн.*100= 248100 грн.).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 214 087,56 грн заборгованості, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 у справі №916/1247/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 у справі №916/3341/22; розгляд вказаної апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 у справі №916/3341/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (надалі - ДП "АМПУ", Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС- СЕРВІС" (далі - Портовий оператор або Відповідач) було укладено Договір про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) № 166-П-АМПУ-17 від 22.12.2017 (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору Адміністрація зобов`язується забезпечити доступ Портового оператора до причалів № 11, 12, 14, 15 Чорноморської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації морського порту Чорноморськ), що перебуває у господарському віданні Адміністрації, для проведення портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а Портовий оператор зобов`язується здійснювати оплату за забезпечення доступу до причалу(ів) в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним законодавством України (п. 2.3.15).

За умовами п.3.1. Договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 "Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України", зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за №1608/28053.

Відповідно до п. 3.4. Договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати виставлення рахунку на оплату послуг.

Пунктами 5.1.-5.4. передбачено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов?язань за цим Договором, у разі якщо вказане невиконання є результатом дії обставин непереборної сили (форс-мажору), які матимуть місце після того, як цей Договір буде підписаний, тобто в результаті екстраординарних подій, які відповідна сторона не може ні передбачати, ні запобігти доступними засобами.(п.5.1.) Обставини непереборної сили (форс-мажор) включають: повені, пожежі, землетруси, вибухи, шторми, зсуви, епідемії та інші природні лиха, війни, військові дії, введення надзвичайного стану або воєнного стану на відповідній території, зміни законодавства, яке регулює відповідні положення договору, інші події непередбачуваного характеру, які не можуть бути відвернені силами і засобами, які є у Сторін (п. 5.2.). Сторона, у якої виникли обставини непереборної сили (форс-мажорні), зобов?язана негайно (не пізніше 5 (п?яти) календарних днів з дня виникнення) сповістити іншу Сторону про настання і/або припинення форс-мажорних обставин. Підтвердженням обставин непереборної сили (форс-мажору) є документи, видані Торгово-промисловою палатою України. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання або припинення» обставин непереборної сили (форс-мажору) позбавляє Сторону посилалися на них. (п.5.3.) Якщо обставини непереборної сили (форс-мажору) тривають більше трьох місяців, Сторони мають право розірвати цей Договір (п.5.4.).

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов?язань за цим Договором на умовах, викладених у цьому Договорі, і відповідно до чинного законодавства України (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 6.4. Договору за порушення Портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому Договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи, день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

В матеріалах справи наявні рахунки для оплати вартості наданих послуг по доступу до причалів, які Адміністрацією було виставлено відповідачу, а саме: № ПО/1703 від 29.01.2022 на суму 367 630,84 грн., №ПО/1704 від 30.01.2022 на суму 59 789,95 грн., № ПО/1467 від 03.02.2022 на суму 57 135,05 грн., №ПО/2616 від 25.02.2022 на суму 624 703,91 грн., № ПО/3151 від 22.04.2022 на суму 71025,19 грн.

В порушення умов Договору вищезазначений рахунок Відповідачем сплачено несвоєчасно, а саме:

рахунок № ПО/1703 від 29.01.2022 на суму 367 630,84 грн було сплачено 21.04.2022р., (кінцевий день сплати 25.02.2022);

рахунок № ПО/1704 від 30.01.2022 на суму 59 789,95 грн було сплачено 21.04.2022р.,

(кінцевий день сплати 25.02.2022);

рахунок № ПО/1467 від 03.02.2022 на суму 57 135,05 грн було сплачено 21.04.2022р.,

(кінцевий день сплати 03.03.2022);

рахунок №ПО/2616 від 25.02.2022 на суму 624 703,91 грн було сплачено 09.08.2022р.,

(кінцевий день сплати 28.03.2022);

рахунок № ПО/3151 від 22.04.2022 на суму 71 025,19 грн було сплачено 09.08.2022(кінцевий день сплати 20.05.2022).

Позивачем з урахуванням порушення відповідачем строків оплати виставлених рахунків, відповідно до умов договору п.6.4 та положень ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу пеню в сумі 102 320,83грн., 3% річних в розмірі 9 515,45грн. та інфляційні витрати в сумі 102 251,28грн.

В матеріалах справи наявна претензія від 30.08.2022 про необхідність сплати пені, інфляційних та 3% річних, проте, як зазначає позивач, вона була залишена без відповіді, що і стало підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою за захистом свого порушеного права.

Місцевий господарський суд, перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, 3% річних та інфляційних витрат, встановив, що розрахунки здійснені належним чином та відповідають вимогам чинного законодавства, сторонами не заперечується їх вірність.

При цьому суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, з урахування запровадженого воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" специфіки господарської діяльності відповідача, господарський суд дійшов висновку про зменшення пені та процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України на 50 %.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 51 160,42 грн, а 3% річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України становить 4 757,73 грн.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується в частині стягнення пені у розмірі 51 160,42 грн, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 4 757,73 грн та задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат в сумі 102 251,28 грн апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В матеріалах справи наявні рахунки для оплати вартості наданих послуг по доступу до причалів, які Адміністрацією було виставлено відповідачу, а саме: № ПО/1703 від 29.01.2022 на суму 367 630,84 грн., №ПО/1704 від 30.01.2022 на суму 59 789,95 грн., № ПО/1467 від 03.02.2022 на суму 57 135,05 грн., №ПО/2616 від 25.02.2022 на суму 624 703,91 грн., № ПО/3151 від 22.04.2022 на суму 71025,19 грн.

В порушення умов Договору вищезазначений рахунок Відповідачем сплачено несвоєчасно, а саме:

рахунок № ПО/1703 від 29.01.2022 на суму 367 630,84 грн було сплачено 21.04.2022р., (кінцевий день сплати 25.02.2022);

рахунок № ПО/1704 від 30.01.2022 на суму 59 789,95 грн було сплачено 21.04.2022р.,

(кінцевий день сплати 25.02.2022);

рахунок № ПО/1467 від 03.02.2022 на суму 57 135,05 грн було сплачено 21.04.2022р.,

(кінцевий день сплати 03.03.2022);

рахунок №ПО/2616 від 25.02.2022 на суму 624 703,91 грн було сплачено 09.08.2022р.,

(кінцевий день сплати 28.03.2022);

рахунок № ПО/3151 від 22.04.2022 на суму 71 025,19 грн було сплачено 09.08.2022 (кінцевий день сплати 20.05.2022).

Так, відповідно до п. 6.4. Договору за порушення Портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому Договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи, день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Позивачем з урахуванням порушення відповідачем строків оплати виставлених рахунків, відповідно до умов договору п.6.4 та положень ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу, зокрема, пеню в сумі 102 320,83 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, колегія суддів встановила, що розрахунок здійснений належним чином та відповідає вимогам чинного законодавства, скаржником наразі не оскаржується нарахована позивачем сума пені, власного контррозрахунку останнім не надано.

В суді першої інстанції відповідачем було надано до суду клопотання про зменшення штрафних санкцій, яка є аналогічною за змістом з апеляційною скаргою, в якій останній зазначав наступне:

- згідно Указу Президенту України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан терміном на 30 діб. У подальшому дія режиму воєнного стану продовжувалася, та він є чинним на теперішній час;

- істотно обмежена діяльність всіх портів України та фактично призупинена нормальна повноцінна робота портів та портових операторів України. Зокрема, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2022 року №183-р «Про встановлення рівня охорони у морських та річкових портах України, портових засобах, суднах, які мають право плавання під Державним прапором України» передбачено, у зв?язку із нарощуванням з боку Російської Федерації політики ескалації збройної агресії проти України та підвищенням загрози виникнення інцидентів, пов?язаних з охороною портових засобів, суден, які мають право плавання під Державним прапором України та відповідно до Міжнародної конвенції з охорони людського життя на морі 1974 року, підпункту 4.1 пункту 4 частини А Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» установити з 25 лютого 2022 р. рівень охорони 3 у морських та річкових портах України, на період введення воєнного стану;

- діяльність ТОВ «Транс-Сервіс» як портового оператора (порту) у повному обсязі не здійснюється;

-за результатами підписаної 22 липня 2022 року у м. Стамбулі Ініціативи про безпечне транспортування зерна та продуктів харчування з українських портів - порт Чорноморськ наразі здійснює транспортування зерна та продуктів харчування. Можливість транспортування інших вантажів наразі тимчасово відсутня (призупинена);

-в період з 25 лютого 2022 року по 22 липня 2022 року основна діяльність Товариства як портового оператора фактично не здійснювалась через блокування роботи морського порту «Чорноморськ», відсутність можливості надходження та відправлення вантажів із використанням морського транспорту, наслідком чого стало відсутність можливості здійснювати транспортне оброблення вантажів (з огляду на їх відсутність);

-планування постановки торговельних суден з 24.02.2022 не виконувалося через те, що вхід/вихід до українських портів було закрито відповідно ПРИП 83-91/22, 96-97/22, 92/22, 98- 99/22. За координацією з командуванням Збройних Сил України морський порт Чорноморськ був закритий на вхід та вихід суден з 09:28 год. 24.02.2022. Портовими операторами виконувались внутрішньотехнологічні та складські операції і інші допоміжні роботи у денні години доби без вантажообробки суден біля причалів та на зовнішньому рейді;

-24 лютого 2022 року Товариство було змушене встановити простій у роботі підприємства для працівників (Наказ від 24 лютого 2022 року №01/02 «Про встановлення простою у роботи ТОВ «Транс-Сервис» в період воєнного стану), а з 31 березня 2022 року було зупиненою «дію трудових договорив з працівниками підприємства, які безпосередньо задіяні у виконанні навантажувально-розвантажувальних та інших пов?язаних з ними робіт - до припинення існування обставин, що зумовили прийняття цього Наказу, та виникнення об?єктивної можливості поновлення виконання вказаних робіт (на постійній або тимчасовій основі) (Наказ від 31 березня 2022 року №03/03 «Про тимчасову організацію трудових відносин в умовах воєнного стану).Конец формы

Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/ відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Господарський суд Одеської області дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія апеляційної інстанції, що з урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи, з урахуванням специфіки господарської діяльності відповідача, наявна підстава для зменшення пені за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України на 50%.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами скаржника щодо наявності підстав для зменшення суми пені до 1000 грн з огляду на таке.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів наголошує, що заявляючи про наявність підстав для зменшення суми пені до 1000 грн в апеляційній скарзі, апелянт лише посилається на належне виконання зобов?язань за договором щодо оплати основного боргу, а також військову агресію російської федерації проти України, тобто аргументи скаржника зводяться до фактичного звільнення боржника від сплати пені.

Як було зазначено вище, пунктом 6.1. Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов?язань за цим Договором на умовах, викладених у цьому Договорі, і відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п. 6.4. Договору за порушення Портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому Договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи, день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі через блокування морських портів з боку рф, а отже, в відповідальний момент, правомірно очікував на сплату йому відповідачем боргу за Договором.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати прибуткову діяльність та набувати кошти, тому, враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" не доведено, як саме введення воєнного стану стало причиною неможливості проведення покупцем своєчасного розрахунку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відстуність підстав для зменшення суми пені до 1000 грн.

Як зазначено у п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 у справі №916/3341/22 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді С.І. Колоколов

Н.М. Принцевська