УХВАЛА

15 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/18355/16 (910/12652/21)

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

на рішення Господарського міста Києва від 06.06.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023

у справі № 910/18355/16 (910/12652/21)

за позовом Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державної міграційної служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення

в межах справи № 910/18355/16

за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 6 від 28.04.2021, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві в частині нарахування суми податку з доходів фізичних осіб за період з січня 2017 року по листопад 2017 року включно та в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій на безнадійний податковий борг за період січня 2017 року по листопад 2017 року. Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у м. Києві списати як безнадійний податковий борг грошове зобов`язання Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" з податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по листопад 2017 року в сумі 1361847,76 грн. Скасовано штрафні (фінансові) санкції, нараховані на безнадійний податковий борг Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" з податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по листопад 2017 року в сумі 340 461,94 грн. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 43141267) на користь Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" (04107, м. Київ, вул. Нагірна, 22; ідентифікаційний борг 05796251) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі № 910/18355/16 (910/12652/21) змінено. Позовні вимоги Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" задовольнити частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 6 від 28.04.2021, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві в частині нарахування суми податку з доходів фізичних осіб за період з січня 2017 року по лютий 2017 року включно та в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій на безнадійний податковий борг за період січня 2017 року по лютий 2017 року. Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у м. Києві списати як безнадійний податковий борг грошове зобов`язання Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" з податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по лютий 2017 року в сумі 1 225 291,88 грн. Скасовано штрафні (фінансові) санкції, нараховані на безнадійний податковий борг Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" з податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по лютий 2017 року в сумі 311 228,64 грн.

До Верховного Суду від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві надійшла касаційна скарга, у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі № 910/18355/16 (910/12652/21) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/18355/16 (910/12652/21) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023.

За результатами розгляду матеріалів цієї скарги Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинні бути зазначені судові рішення, що оскаржуються.

Верховним Судом складено акт від 30.05.2023 №29.1-25/282, у якому зазначено, що в касаційній скарзі вказана справа № 910/1855/16 (910/12652/21).

Так у вступній та прохальній частинах касаційної скарги скаржник зазначає, що касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 подана у справі №910/1855/16 (910/12652/21) та просить скасувати вказані судові рішення у справі №№910/1855/16 (910/12652/21). Водночас у описовій частині касаційної скарги Головне управління Державної податкової служби у м. Києві зазначає справу № №910/18355/16 (910/12652/21).

Суд зазначає, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, у якій саме справі. Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, а у тесті касаційної скарги зазначені різні за номерами справи, суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнення номеру справи, судові рішення у якій він оскаржує.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Cкаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо за-стосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У касаційній скарзі не зазначено конкретної підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі № 910/18355/16 (910/12652/21) з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав).

Крім того, відповідно пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній на момент звернення з позовною заявою).

Згідно підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство судовий збір становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2270 грн.

Враховуючи вимоги касаційної скарги та предмет спору, за подання касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі № 910/18355/16 (910/12652/21) сума судового збору становить 13 620,00 грн (2 270,00 грн *3 немайнові вимоги *200%).

Проте матеріали касаційної скарги взагалі не містять доказів сплати судового збору у встановлених нормами Закону України "Про судовий збір" порядку і розмірі.

Також, відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Судом встановлено, що матеріали касаційної скарги взагалі не містять доказів надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи №910/18355/16 (910/12652/21).

Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: уточнити номер справи, судові рішення у якій він оскаржує, подати суду документ про сплату (зарахування) судового збору в установленому законом порядку на суму 13 620,00 грн, надати суду доповнення до касаційної скарги з вимогами, викладеними у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України та подати до суду докази надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи.

При цьому, суд звертає увагу скаржника на платіжні реквізити для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерському районі/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 37993783,

- банк отримувача - Казначейство України (ЕАП),

- номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007,

- код класифікації доходів бюджету - 22030102,

- найменування податку, збору, платежу - "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 288, 290, 291 292 Господарського процесуального кодексу України, статті 4 Закону України "Про судовий збір", Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі №910/18355/16 (910/12652/21) залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:

- уточнити номер справи, судові рішення у якій він оскаржує;

- подати суду докази сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі №910/18355/16 (910/12652/21) в сумі 13 620,00 грн;

- надати суду доповнення до касаційної скарги з вимогами, викладеними у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України;

- надати суду докази надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи № 910/18355/16 (910/12652/21).

4. Роз`яснити Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Жуков