ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.06.2023р. Справа №905/59/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» (08700, Київська область, м.Обухів, вул.Малишка, 9-В, )

до відповідача: Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (85001, Донецька область, м.Добропілля(з), пр.Шевченка, 2, )

про стягнення 949727,46 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Шуть А.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть», м.Обухів звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою (з урахуванням змісту клопотання б/н від 03.02.2023р.) до відповідача, Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток», м.Добропілля про стягнення:

- заборгованості за договором №312-21 від 30.03.2021р. в загальному розмірі 1189,67 грн, з яких 849 грн основний борг, 42,45 грн пеня, 40,89 грн 3% річних, 257,33 грн інфляційні втрати;

- заборгованості за договором №994-21 від 10.08.2021р. в загальному розмірі 948537,79 грн, з яких 702999,72 грн основний борг, 35149,99 грн пеня, 24247,81 грн 3% річних, 186140,27 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошових зобов`язань за вказаними правочинами в частині своєчасної та повної оплати товару, що стало підставою для нарахування, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 23.01.2023р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/53/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №036 та №550, інформація з сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» у розділі «Трекінг» щодо відправлення №178.

Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, в т. ч. шляхом надання відповідних заяв по суті справи, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 23.01.2023р. та її розгляд здійснювався за правилами загального позовного провадження.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

Разом з цим, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р., №254/2023 від 01.05.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду тимчасово обмежений, запроваджено роботу суду у віддаленому режимі.

З огляду на наведене, рішення у справі прийнято судом з урахуванням об`єктивних обставин та в умовах неможливості розгляду відповідного спору у визначені ч.3 ст.177, ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України строк.

Ухвалою суду від 17.05.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.06.2023р.

Представники сторін у судове засідання 08.06.2023р. з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені, судом не викликались.

Згідно з заявою б/н від 27.05.2023р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Разом з тим, норми ст.43 вказаного процесуального кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 зазначеного нормативно-правового акту, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2021р. та 10.08.2021р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) були підписані договори про закупівлю товару №312-21 та №994-21, за змістом п.1.1 яких в порядку і на умовах, передбачених цими договорами, постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення: ДК021:2015-195100000-4 «Гумові вироби», в асортименті, кількості, в термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору.

Відповідно до п.5.1 вищезазначених договорів загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, що є невід`ємною частиною цього договору. Загальна орієнтовна сума договору №312-21 від 30.03.2021р. складає 85468,80 грн з ПДВ, договору №994-21 від 10.08.2021р. 702999,72 грн з ПДВ. Ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Як визначено у п.п.4.1, 4.2 укладених сторонами правочинів поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до цього договору. Погоджене місце поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

У специфікаціях до вищенаведених договорів сторони погодили асортимент, кількість товару, місце поставки, а також те, що постачання здійснюється автотранспортом постачальника за рахунок його коштів.

Згідно з п.8.1 договорів №312-21 від 30.03.2021р. та №994-21 від 10.08.2021р. цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021р., а в частині проведення розрахунків, - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань.

Вказані правочини та специфікації до них підписані представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень.

В силу норм ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію є первинний документ.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У спірних правовідносинах первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій з поставки товару за договором є видаткові накладні, які повинні містити, зокрема, прізвища, особистий підпис осіб або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій та, які є відповідальними за їх здійснення.

Як вказує позивач, на підставі видаткових накладних: №РН-200410 від 20.04.2021р. на суму 849 грн, №РН-30092 від 30.09.2021р. на суму 167957,46 грн, №РН-30091 від 30.09.2021р. на суму 121485,60 грн, №РН-30093 від 30.09.2021р. на суму 316446,66 грн, №РН-18102 від 18.10.2021р. на суму 97110 грн, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 703848,72 грн. До вказаних накладних відповідачу виставлені відповідні рахунки-фактури.

Факт отримання товару за вказаними видатковими накладними відповідачем в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Також, господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

В матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно з представленими накладними продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення продавцем умов договору щодо порядку та строків продажу, кількості, асортименту, якості товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на суму 702999,72 грн в межах договору №994-21 від 10.08.2021р. та на суму 849 грн в межах договору №312-21 від 30.03.2021р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договорами №312-21 від 30.03.2021р. та №994-21 від 10.08.2021р. обов`язок щодо повної оплати товару не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» заявлено, зокрема, вимогу про стягнення основного боргу в сумі 703848,72 грн.

Згідно із ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 вказаного кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.п.4.7, 4.8 договорів №312-21 від 30.03.2021р. та №994-21 від 10.08.2021р. датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у видатковій накладній.

Відповідно до п.5.3 наведених правочинів розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відстроченням платежу протягом 45 календарних днів з дня отримання товару на підставі отриманого покупцем рахунку, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору та відповідною специфікацією до договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Так, відповідно до умов вищезазначених договорів поставки, зобов`язання з оплати видаткової накладної №РН-200410 від 20.04.2021р. на суму 849 грн мало бути виконано не пізніше 04.06.2021р., накладних №РН-30092 від 30.09.2021р. на суму 167957,46 грн, №РН-30091 від 30.09.2021р. на суму 121485,60 грн, №РН-30093 від 30.09.2021р. на суму 316446,66 грн не пізніше 15.11.2021р., накладною №РН-18102 від 18.10.2021р. на суму 97110 грн не пізніше 02.12.2021р.

За твердженням позивача, Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток» свої зобов`язання не виконало, оплату отриманого товару не здійснило.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 23.01.2023р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» в сумі 703848,72 грн, не представлено.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за договором №312-21 від 30.03.2021р. у розмірі 849 грн та 702999,72 грн за договором №994-21 від 10.08.2021р. підлягають задоволенню на визначені позивачем суми.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до п.6.7 договорів №312-21 від 30.03.2021р. та №994-21 від 10.08.2021р., у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальникові неустойку у формі пені у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, та не більше 5% від простроченої суми.

З огляду на наведене, позивачем заявлено до стягнення 35192,44 грн пені, а саме:

- за видатковою накладною №РН-200410 від 20.04.2021р. 42,45 грн за період з 05.06.2021р. по 04.12.2021р. (з урахуванням обмеження 5% від простроченої суми);

- за видатковими накладними №РН-30092 від 30.09.2021р., №РН-30091 від 30.09.2021р., №РН-30093 від 30.09.2021р., №РН-18102 від 18.10.2021р. 35149,99 грн за загальний період з 16.11.2021р. по 16.05.2022р. (з урахуванням обмеження 5% від простроченої суми).

Здійснений позивачем розрахунок є арифметично вірним.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 24288,70 грн, а саме:

- за видатковою накладною №РН-200410 від 20.04.2021р. 40,89 грн за період з 05.06.2021р. по 11.01.2023р.;

- за видатковими накладними №РН-30092 від 30.09.2021р., №РН-30091 від 30.09.2021р., №РН-30093 від 30.09.2021р., №РН-18102 від 18.10.2021р. 24247,81 грн за загальний період з 16.11.2021р. по 11.01.2023р.

А також інфляційні в сумі 186397,60 грн за наступними періодами:

- за видатковою накладною №РН-200410 від 20.04.2021р. 257,33 грн за період з червня 2021р. по листопад 2022р.;

- за видатковими накладними №РН-30092 від 30.09.2021р., №РН-30091 від 30.09.2021р., №РН-30093 від 30.09.2021р., №РН-18102 від 18.10.2021р. 24247,81 грн за період з грудня 2021р. по листопад 2022р.

Розрахунок відсотків річних є арифметично вірним. Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача щодо інфляційних втрат, суд встановив, що їх сума є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, суд визнає обґрунтованою визначену позивачем суму інфляційних у розмірі 186397,60 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню на визначені позивачем суми.

З огляду на наведене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 14245,91 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про його повернення у переплаченому розмірі (192,94 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

У позовній заяві позивачем було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно з яким заявник позову поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21500 грн.

29.05.2023р. від позивача надійшло клопотання б/н від 24.05.2023р. про долучення доказів витрат на правничу допомогу, за змістом якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» підтвердило витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн та просило стягнути з відповідача відповідну суму.

Дослідивши надані позивачем документи та розрахунки, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума судових витрат у розмірі 12000 грн є обґрунтованою, підтвердженою належним чином, співмірною зі складністю справи, внаслідок чого підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (85001, Донецька область, м.Добропілля(з), пр.Шевченка, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» (08700, Київська область, м.Обухів, вул.Малишка, 9-В, ) суму заборгованості за договором №312-21 від 30.03.2021р. в загальному розмірі 1189,67 грн, з яких 849 грн основний борг, 42,45 грн пеня, 40,89 грн 3% річних, 257,33 грн інфляційні втрати; суму заборгованості за договором №994-21 від 10.08.2021р. в загальному розмірі 948537,79 грн, з яких 702999,72 грн основний борг, 35149,99 грн пеня, 24247,81 грн 3% річних, 186140,27 грн інфляційні втрати, а також судовий збір 14245,91 грн, суму витрат на правничу допомогу 12000 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 08.06.2023р.

Повний текст рішення складено 19.06.2023р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця