ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3424/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач),

суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Михайлова К.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 (прийняте суддею Дупляк С.А., повне судове рішення складено 23.01.2023) у справі № 904/3424/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019"

до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА" про стягнення 1 014 431,76 грн передоплати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі № 904/3424/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі; судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 № 207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, в своїй сукупності дають можливість зробити висновок про більшу вірогідність існування спірної поставки товару на загальну суму 1 014 431,76 грн, а ніж про їх відсутність. Окрім того, обставини поставки товару встановлено і у межах справи № 904/4958/21

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі № 904/3424/22, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що основним документом, який став підставою для встановлення обставин поставки товару є копія видаткової накладної від 31.03.2021 року № 207, яка на нашу думку вважається недопустимим доказом, враховуючи відсутність оригіналу документу у сторін. Апелянт зазначає, що видаткова накладна № 207 від 31 березня 2021 року не підписувалася сторонами.

Відповідачем не було повідомлено поважні причини неможливості подання на вимогу суду оригіналу видаткової накладної №207 від 31.03.2021.

Кількість та габарити товару, вказаного у видатковій накладній № 207 від 31.03.2021, потребували перевезення, а як вбачається з вищенаведеного, товарно - транспортна накладна відсутня. Таким чином, вищевказані обставини вказують на відсутність реального руху матеріальних цінностей.

Беручи до уваги той факт, що такий документ як видаткова накладна від 31.03.2021 р. №207 не повинна братися судом до уваги, то всі інші докази жодним чином не підтверджують наявність реального руху такого товару, зокрема: обставини здійснення перевезення товару, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Що стосується такого доказу як платіжне доручення від 07 квітня 2021 року №523, то необхідно вказати те, що даний документ може підтвердити факт проведення попередньої оплати за договором поставки, але жодним чином не саму поставку товару. Рахунок на оплату № 246 від 31 березня 2021 року не є первинним документом, а отже, він не підтверджує поставку товару; такий документ носить виключно інформаційний характер. Враховуючи відсутність первинних документів, які б могли підтвердити поставку товару відповідачем, апелянт вважає, що податкова накладна № 40 не повинна враховуватися під час ухвалення рішення суду.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. За доводами відповідача, позивач, відобразив у декларації за березень 2021 року податковий кредит по взаємовідносинам із відповідачем, не надав заперечень (скарги) щодо дати реєстрації податкової накладної №40 від 31.03.2021 з визначенням першої події - постачання товару, не здійснив зменшення податкового кредиту (не здійснення коригування у своєму податковому обліку) на протязі майже півтора року з моменту подання декларації з ПДВ за березень 2021 року, ні на момент розгляду даної справи, чим фактично підтвердив факт постачання йому товару за видатковою накладною №207 від 31.03.2021 на суму 1014 431,76 грн

Відповідач заявляв клопотання про витребування накладної №207 від 31.03.2021 у позивача, яке було задоволено судом першої інстанції. Проте, позивач, діючи з власних корисливих мотивів, з метою створення задоволення судом першої інстанції його позовних вимог, не надав її.

Про недобросовісну поведінку позивача та введення суду в оману як під час розгляду справи № 904/4958/21 так і під час розгляду даної справи, свідчить те, що при звернення до суду з позовом у справі № 904/4958/21 про стягнення 1 014 431,76 грн, обґрунтовував позовні вимоги тим, що він, начебто, помилково перерахував грошові кошти у сумі 1 014 431,76 грн на рахунок відповідача. Проте, звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що, начебто, грошові кошти у сумі 1 014 431,76 грн були перераховані у якості попередньої оплати за поставку товару. Позиції позивача у справі № 904/4958/21 та у даній справі суперечать одне одному та не узгоджуються з діями позивача, що також свідчить про зловживання позивачем своїми правами як сторони у справі, а тому, зазначене дає обґрунтовані підстави вважати поведінку позивача недобросовісною.

Про передання відповідачем позивачу видаткової накладної №207 від 31.03.2021 свідчить наявність печаток та підписів обох сторін на копії такої видаткової накладної, при цьому позивачем не спростовано підписання зазначеної видаткової накладної директором, який діяв на день складення та підписання видаткової накладної 31.03.2021. Після 31.03.2021 року керівник (директор) декілька разів змінювався, та надані директором позивача, чинним на день подання пояснень позивача щодо опитування позивача як учасника справи, пояснення стосуються фактів, коли зазначена особа не була директором позивача, а тому не обізнана про фактичні обставини.

Відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції мотивоване не виключно постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21, а здійснено дослідження доказів, наявних у справі № 904/1424/22 у їх сукупності, про що зазначалося вище та у самому рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року у справі № 904/3424/22, серед таких доказів є рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 (#21), податкова накладна № 40 від 31.03.2021, декларація з ПДВ за березень 2021 року подана до податкового органу позивачем, в якій відображено податковий кредит по взаємовідносинам з відповідачем, факт неподання позивачем скарги на дії відповідача щодо неправильного визначення першої податкової події, що стала підставою для реєстрації податкової накладної, не зверталося до податкового органу із заявою щодо зменшення раніше сформованого податкового кредиту за господарськими операціями, які проводилися з відповідачем. Дослідження зазначених доказів стало підставою для висновку суду щодо підтвердження акту поставки відповідачем позивачу товару за видатковою накладною №207 від 31.03.2021. І лише після здійснення власного висновку про підтвердження факту поставки товару, суд першої інстанції посилається, що факт поставки товару також встановлений постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21.

Поставлений відповідачем позивачу товар був придбаний відповідачем відповідно до видаткової накладної №РНК-15/09-24 від 15.09.2020, ТТН №13147 від 15.09.2020, видаткової накладної №РНК-12/10-28 від 12.10.2020, ТТН №15990 від 12.10.2020, видаткової накладної №РПК-13/10-9 від 13.10.2020, ТТН №16527 від 13.10.2020, видаткової накладної №РН-7964 від 10.01.2020, ТТН №7964 від 10.01.2020, видаткової накладної №РН-7350 від 02.12.2019, ТТН №7350 від 02.12.2019, видаткової накладної №РНК-28/11-1 від 28.11.2019, видаткової накладної №РНК-15/11-10 від 15.11.2019, видаткової накладної №РН-7194 від 15.11.2019, ТТН №7194 від 15.11.2019, видаткової накладної №-00000846 від 12.12.2019, видаткової накладної №РНК-11/12-1 від 11.12.2019, видатковій накладній №410 від 01.04.2020. Після придбання відповідач зберігав товар на своєму складі за адресою: л вул. Байкальська, 9/12, яким користується на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 09.01.2019, договору оренди нежитлового приміщення від 05.01.2020. З оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 за 31.03.2021 видно рух товарів, які зазначені у видатковій накладній №207 від 31.03.2021. Зазначені докази підтверджують рух товарів від відповідача до позивача.

16.05.2023 позивачем подано заяву, у якій викладено додаткові пояснення. Так, позиція представника Відповідача щодо підтвердження оборотно-сальдовими відомостями по рахункам 631 та 281 обставин поставки товару на адресу Позивача, є помилковою та безпідставною, оскільки з вказаних відомостей навпаки вбачається, що поставка товару не була здійснена, а було проведено лише оплату позивачем.

Керівником ТОВ "Будівельні матеріали 2019" у письмовому опитуванні учасника справи як свідка вказувалося, що відповідно до витягу щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/ або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з системи електронного адміністрування № 1 від 09 грудня 2022 року, станом на сьогодні сума податкового ліміту становить - 713 479, 54 грн., що підтверджує невикористання ТОВ "Будівельні матеріали 2019" податкового кредиту у розмірі 169 071, 96 грн. сформованого після реєстрації податкової накладної Відповідачем.

Позивач зазначає, що у випадку виявленні помилки в декларації з податку на додану вартість, платник податків має змогу самостійно виправити таку помилку шляхом направлення уточнюючого розрахунку до такої податкової декларації протягом 1095 днів.

Оскільки господарської операції з поставки Відповідачем товару на користь Позивача фактично не відбулося, на виконання вищевказаних положень ТОВ "Будівельні матеріали 2019" було подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації та знято податковий кредит у розмірі 169 071, 96 грн. сформований після реєстрації податкової накладної Відповідачем. Вказані обставини підтверджуються:

1. Уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку виправленням самостійно виявлених помилок від 09.05.2023 р.

2. Відомостями про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в ЄРПН, та про податковий кредит з урахуванням його коригування від 09.05.2023 р.

3. Квитанцією № 2 від 09.05.2023 року № . (зазначені докази були подані з заявою від 15.05.2023).

Правомірність включення платником податку податкового кредиту до складу податкових зобов`язань належить до публічно - правових відносин та не може слугувати об`єктивною та достатньою підставою вважати, що господарська операція відбулась, оскільки правомірність таких дій встановлюється лише контролюючим органом за результатом перевірки платника податку.

Окрім того, позивач звертає увагу, що ПП "НВО Перспектива" зареєструвала податкову накладну за відсутності оригіналів первинної документації.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 13.04.2023 о 14:30 год.

У судовому засіданні 13.04.2023 о 14:30 год. оголошено перерву на 18.05.2023 о 15:30 год.

Судове засідання, призначене на 18.05.2023 о 15:30 год. не відбулося у зв`язку з незапланованою відпусткою головуючого судді Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2023 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 08.06.2023 о 15:50 год.

В судовому засіданні 08.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021 на суму 1 014 431,76 грн (арк. 17, том 1).

В матеріалах справи № 904/3424/22 наявна копія видаткової накладної № 207 від 31.03.2021 на суму 1 014 431,76 грн (арк. 16, том 1). Оригінал вказаної видаткової накладної і у позивача, і у відповідача відсутній.

Перелік товару та його вартість у рахунку та видатковій накладній співпадають.

Позивач здійснив переказ грошових коштів у розмірі 1 014 431,76 грн на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 523 від 07.04.2021. Згідно призначення платежу вказано "Сплата за металопрокат згідно рахунку № 246 від 31.03.2021р." (арк. 15, том 1).

З метою вирішення спору у добровільному порядку позивач звернувся до відповідача з вимогою від 22.08.2022 про виконання умов договору (арк. 19-20, том 1), у якій позивач просив відповідача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, здійснити поставку товару, передбаченого рахунком на оплату від 31.03.2021 № 246, а у випадку непередачі товару у встановлений семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, позивач вимагав від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі 1 014 431,76 грн.

Належні докази направлення вимоги від 22.08.2022 про виконання умов договору позивач до матеріалів справи не долучив.

Вимога позивача відповідачем залишена без відповіді та заперечень.

В подальшому позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку перераховані кошти у розмірі 1 014 431,76 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами не існувало жодних господарських відносин, а спірні кошти були перераховані відповідачу помилково.

В матеріалах справи наявна копія постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА" про стягнення 1 024 951,28 грн, що складає 1 014 431,76 грн безпідставно набутих (помилково перерахованих) коштів, 3 418,50 грн трьох процентів річних та 7 101,02 грн інфляційних витрат), якою відмовлено в задоволенні позову.

У даній справі № 904/3424/22 позивач зазначає, що не отримував товару на суму здійсненої попередньої оплати, яку і просить стягнути з відповідача.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

За положеннями ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 642 ЦК України визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами першою та другою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", та відображають реальні господарські операції.

Разом з тим, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Між сторонами фактично було укладено договір поставки у спрощений спосіб - позивач отримав від відповідача оферту на укладення договору рахунок, у якому зазначено асортимент, кількість та вартість товару, вчинив дію відповідно до вказаних у пропозиції умов - сплатив відповідну суму грошей, чим засвідчив його бажання укласти договір. При цьому оплата відбулась після здійснення поставки товару позивачу.

Для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції), необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, слід враховувати, що фактичне здійснення господарської операції, у випадку заперечення однією із сторін факту здійснення такої господарської операції, повинно підтверджуватися, в тому числі, і наявністю у продавця у власності товару, вибуття із власності такого товару, оприбуткування товару іншою стороною та іншими непрямими доказами (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2019 у справі №911/5309/14).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а тому окрім обставин оформлення первинних документів, підлягають доведенню обставини щодо наявності або відсутності реального руху такого товару (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.10.2019 у справі № 920/61/19).

Надаючи оцінку зобов`язанням сторін, які виникають з договорів поставки, Касаційний господарський суд у складі Верховного суду в своїй постанові від 29.01.2020р. у справі № 916/922/19 зробив правовий висновок, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19).

Наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату №246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 №523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 №207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, і хоча деякі з них характеризуються недоліками в їх засвідченні, проте в своїй сукупності вони дають можливість суду зробити висновок про більшу вірогідність вчинення поставки на користь позивача, а ніж про її відсутність.

Окрім того, 31.03.2021 за порядковим номером 40 в єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано податкову накладну з переліком товару згідно рахунку №246 від 31.03.2021 та видаткової накладної від 31.03.2021, що засвідчено квитанцією № 1 від 09.04.2021.

Відповідно до пункту 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Тобто, віднесення/не віднесення Покупцем сум податків за отриманими від Постачальника податковими накладними до податкового кредиту не може підтверджувати або відповідно спростовувати обставини реальності поставки товару за спірними видатковими накладними.

Самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19).

Суд зазначає, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19.

Сама по собі податкова накладна № 40 від 31.03.2021 не може підтверджувати здійснення господарської операції з поставки товару, проте висновок про її реальність зроблено судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, саме при оцінці доказів: рахунку на оплату №246 від 31.03.2021, платіжного доручення від 07.04.2021 №523 (#21), видаткової накладної від 31.03.2021 №207 та податкової накладної № 40 від 31.03.2021 в їх сукупності, за умов факту змін в структурі активів та зобов`язань сторін, у зв`язку з їх господарською діяльністю, а саме руху грошових коштів, товару (металопрокату), виникнення внаслідок цього податкових зобов`язань тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на момент продажу товару позивачу, відповідний товар був наявний у відповідача (попередньо придбаний), також з даних бухгалтерського та податкового обліку відповідача вбачається рух товару та його належне оформлення. Отже, господарські операції за договором були добросовісно відображені в податковому та бухгалтерському обліку відповідача.

У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного суду вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Таким чином, поведінка та дії управнених та зобов`язаних сторін (позивача та відповідача) повинні відповідати принципу добросовісності та сутності чесної ділової практики та будуватися на взаємоповазі та дотриманні інтересів усіх учасників цих відносин.

Окрім того, ніхто не може отримувати вигоди від своїх неправомірних чи недобросовісних дій.

Оригінал спірної видаткової накладної сторони суду не надали. За доводами відповідача, накладна була передана позивачу після отримання товару, проте її підписаний оригінал позивач не повернув, а надіслав в копії засобами електронного зв`язку.

Поряд з цим, здійснивши грошовий переказ 07.04.2021 на значну суму, позивач цілий місяць не здійснював жодних дій задля їх повернення, тобто вказана сума залишалася незатребуваною впродовж значного проміжку часу.

За даними бухгалтерського обліку позивача дані про поставку спірного товару відсутні.

Проте, відповідно до пояснень діючого директора позивача, після того як 07.04.2021 на банківський рахунок відповідача було здійснено попередню оплату, відповідачем у даній справі було подано податкову декларацію, у якій відображалася, начебто, поставка товару на адресу позивача. У свою чергу, у позивача виник обов`язок щодо подачі до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року з відображенням податкового кредиту за, начебто, господарськими операціями, проведеними з відповідачем. Даний податковий кредит відображається у додатку № 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за № 17. Тобто, позивачем було виконано свій обов`язок, який встановлений положеннями ПК України, стосовно відображення у своїй податковій звітності податкового кредиту, зареєстрованого на підприємство позивача, внаслідок подачі відповідачем податкової декларації до податкового органу.

Позивач поки що не звертався до податкового органу із заявою щодо зменшення раніше сформованого податкового кредиту за господарськими операціями, які, начебто, проводилися з відповідачем. За його доводами, причиною цього було та є те, що починаючи з 2021 року правова природа заволодіння грошовими коштами ТОВ "Будівельні матеріали 2019" встановлюється в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо того, що позивач міг впливати на процедуру визначення відповідачем першої події реєстрації податкової накладної. Якщо позивач був незгоден з датою податкової накладної № 40 від 31.03.2021 він мав право подати заяву із скаргою на дії відповідача відповідно до ст. 201 ПК України. Отже, неподання позивачем заяви зі скаргою (додаток № 8 до декларації з ПДВ) та відображення у декларації з ПДВ податкового кредиту по взаємовідносинам з відповідачем свідчить про узгодження позивачем дати першої події 31.03.2021 постачання товару, що в свою чергу підтверджує і визнання позивачем факту постачання товару, зазначеного у податковій накладній № 40 від 31.03.2021, рахунку на оплату та видатковій накладній №200 від 31.03.2021.

Також, позивач не лише не скоригував податкову звітність, а й не звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав, у випадку підроблення первинного документа - видаткової накладної № 207 від 31.03.2022 на спірну суму.

При цьому факт існування договірних правовідносин між сторонами також встановлений постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21. Тоді як у зазначеній справі позивач обґрунтовував необхідність повернення коштів відповідачем як помилково перерахованих за відсутності будь-яких господарських правовідносин між сторонами. Проте в ході апеляційного перегляду справи апеляційним судом було встановлено договірний характер спірних правовідносин, що відповідно виключає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі.

Водночас, звертаючись до суду з позовом у справі №904/3424/22, позивач вже визнав існування договірних відносин з позивачем і повідомив суд, що з вимогою поставити товар або повернути грошові кошти звернувся до позивача 22.05.2022.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням вищевикладених обставин, дії позивача є такими, що не відповідають критеріям добросовісності та викликають обґрунтований сумнів у твердженнях позивача щодо непоставки товару.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 № 207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, у своїй сукупності дають можливість суду зробити висновок про більшу вірогідність факту поставки товару на спірну суму, ніж про відсутність, а тому у задоволенні позовних вимог підставно відмовлено.

Викладеним спростовуються доводи наведені позивачем у апеляційній скарзі.

У даному випадку відсутність оригіналу видаткової накладної у паперовому вигляді не може бути підставою для задоволення позову. Суд дійшов висновку про відмову у позові виходячи з сукупності обставин у даній справі та поведінки/дій самого позивача.

Під час слухання справи у суді апеляційної інстанції позивач подав до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації та знято податковий кредит у розмірі 169 071, 96 грн. сформований після реєстрації податкової накладної відповідачем. Вказані обставини підтверджуються:

1. Уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку виправленням самостійно виявлених помилок від 09.05.2023 р.

2. Відомостями про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в ЄРПН, та про податковий кредит з урахуванням його коригування від 09.05.2023 р.

3. Квитанцією № 2 від 09.05.2023 року № .

Вказані обставини ніяким чином не впливають на вищенаведену оцінку обставин, викладених судом, оскільки таке коригування було здійснено позивачем більше ніж через два роки після формування податкового кредиту та після надання оцінки судом першої інстанції вказаних обставин.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі № 904/3424/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі № 904/3424/22 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.06.2023

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко