ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"12" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/357/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.
секретар судового засідання Христенко А.О.
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рітейл-Сервіс за вх. ГСОО № 2-751/23 від 30.05.2023 про розподіл судових витрат у справі №916/357/23
про визнання недійсними рішень загальних зборів,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Мельник О.В.;
від відповідача: Левіт В.С.
Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Рітейл-Сервіс з вимогами про визнання недійсними рішень загальних зборів відповідача.
29.05.2023 судом у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, згідно з якою позов фізичної особи Леман Гарі у справі № 916/357/23 залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Ухвалою суду від 31.05.2023 судом було прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл-Сервіс» про розподіл судових витрат у справі № 916/357/23 до розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 12 червня 2023 року о 16:00.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рітейл-Сервіс за вх. ГСОО № 2-751/23 від 30.05.2023 про розподіл судових витрат у справі №916/357/23, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 6 статті 130 ГПК України встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.203, т.1; далі - договір), 09.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл-Сервіс» (далі клієнт) та адвокатом Левітом Віктором Семеновичем був укладений договір про надання правничої допомоги, згідно з п.1.1. якого адвокат зобов`язується вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші послуги юридичного характеру, що зазначені нижче та разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору «послугами» або «дорученням», а клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату.
Згідно з п. 3.4. договору його дія припиняється з моменту закінчення надання всіх передбачених ним послуг, за домовленістю сторін або в інших випадках, зазначених нижче.
Згідно з п. 5.3. договору адвокат вправі збільшити розмір плати у випадку, якщо для подальшого виконання доручення необхідно збільшити розмір фактичних витрат на виконання послуг.
Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору клієнт вправі відмовитися від надання однієї чи декількох послуг або припинити надання всіх послуг та відмовитись від договору у односторонньому порядку та вимагати повернення частини сплаченої адвокату плати, пропорційної об`єму ненаданих або неналежно наданих послуг, у разі, якщо: а) причина такого припинення полягає в неналежному або такому, що не відповідає закону, виконанні адвокатом послуг за цим договором; б) клієнт не надасть згоду на збільшення плати адвокату у випадках, передбачених цим договором. Клієнт вправі відмовитися від надання однієї чи декількох послуг або припинити надання всіх послуг та відмовитись від договору у односторонньому порядку без права на повернення сплаченої адвокату плати у разі, якщо клієнт самостійно та з підстав, що не передбачені іншими умовами цього договору, вирішив відмовитися від послуг, які надаються належним чином.
Отже, укладення вищевказаного договору підтверджує обставину виникнення договірних зобов`язань між відповідачем та адвокатом, а також наявність повноважень адвоката на представництво інтересів відповідача.
Суд відзначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Разом з цим, суд повинен оцінити адвокатські витрати, що мають бути присуджені, не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично або мають бути понесені, але й також - чи є їх сума обґрунтованою.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 було зроблено висновок про таке:
«Оцінюючи зміст приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.».
При цьому Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з цим, як встановлено судом, пункт 1.2. договору визначає загальний перелік доручень клієнта у зв`язку з розглядом цієї справи, проте матеріали справи не містять детального опису які саме роботи з означеного переліку були фактично виконані адвокатом із зазначенням, зокрема, обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості. Отже, за відсутності детального опису виконаних адвокатом робіт, акту приймання-передачі наданих послуг суд позбавлений можливості встановити які роботи були адвокатом фактично виконані, а відповідачем прийняті, і чи є їх вартість є обґрунтованою.
Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Повну ухвалу складено 19.06.2023.
Ухвала набирає законної сили 12.06.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Д.О. Бездоля