ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/146/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом керівника Вараської окружної прокуратури (мкрн Будівельників, 1, Вараш, Рівненська область, 34400, ) в інтересах держави без визначення органу в особі якого подається позов

до відповідача-1 Вараської міської ради Рівненської області (майдан Незалежності, 1, Вараш, Рівненська область, 34400, );

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" (вул. Івана Миколайчука, 7, кв. 70, Івано-Франківськ, 76018, )

про скасування державної реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

у судовому засіданні приймали участь:

- від органу прокуратури: прокурор Ковальчук І.Л.;

- від відповідача 1: не з`явився;

- від відповідача 2: не з`явився

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року до Господарського суду Рівненської області надійшов позов керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави без визначення органу в особі якого подається позов до відповідача-1 Вараської міської ради Рівненської області до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд", у якому прокурор просить суд:

- поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом;

- скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем-2 на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництва, торгівельно-розважальний комплекс, що розташований за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, с. Сопачів, вул. Великорігська, 26 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208);

- визнати незаконним та скасувати рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 02.10.2019 № 931 «Про продаж земельної ділянки у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2019 № 1459, укладений між Сопачівською сільською радою Володимирецького району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд»;

- зобов`язати відповідача-2 повернути у комунальну власність територіальної громади міста Вараш в особі Вараської міської ради земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488.

Ухвалою від 16.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.03.2023.

У судовому засіданні 14.03.2023 судом оголошено перерву та відповідною ухвалою повідомлено сторін, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 28.03.2023.

Ухвалою від 28.03.2023 оголошено перерву та повідомлено сторін, що наступне судове засідання відбудеться 11.04.2023.

10 квітня 2023 року до суду від відповідача-1 надійшло клопотання у якому останній зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою від 11.04.2023 закрито підготовче провадження у справі № 918/146/23. Призначено справу до судового розгляду по суті на 09.05.2023.

13 квітня 2023 року на поштову адресу господарського суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та про направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" копії позовної заяви з додатками.

08 травня 2023 року представник відповідача-2 ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить особистий підпис Андрієвського А.О. на клопотанні вх. № 4149/23 від 05.05.2023.

08 травня 2023 року від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 09.05.2023 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 25.05.2023.

25 травня 2023 року від представника відповідача-2 надійшли пояснення щодо позовної заяви та клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 25.05.2023 під час розгляду судом клопотання про витребування доказів судом оголошено перерву до 01.06.2023, про що позивача повідомлено відповідною ухвалою .

31 травня 2023 року від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

01 червня 2023 року від Вараської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 01.06.2023 з`явився прокурор.

Відповідачі-1 та -2 явки повноважних представників не забезпечили, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

10 квітня 2023 року до суду від відповідача-1 надійшло клопотання у якому останній зазначив, що просить розгляд справи здійснювати без участі їхнього представника.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

В обґрунтування клопотання про відкладення судового засідання представник відпоавідача-2 вказує, що адвокат Андрієвський А.О. у зв`язку із сімейними обставинами перебуває у м. Києві та не має можливості забезпечити особисту явку у судове засідання з розгляду справи № 918/146/23 по суті, а відтак просить суд відкласти дане судове засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Зважаючи на відсутність обмежень щодо кількості представників, які можуть представляти юридичну особу в суді, а також обмеженість процесуального строку розгляду справи по суті господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відпровідача-2 про відкладення судового засідання.

Також суд враховує положення ч. 2 ст. 202 ГПК України, згідно з яким якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У зв`язку із тим, що неявка представника відповідача-2 у судове засідання 01.06.2023 є повторною (позаяк представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" був відсутній у судових засіданнях 14.03.2023, 28.03.2023, 11.04.2023, 09.05.2023 та 01.06.2023), - господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про відкладення судового засідання з підстав неповажності причин відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд".

При цьому, суд також виходить із того, що ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

З огляду на викладене у сукупності господарський суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та зважаючи на наявність заяви відповідача-1 про розгляд справи без участі їхнього представника, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представників відповідачів-1 та -2.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача-2 про витребування доказів, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Представник відповідача-2 просить суд в порядку ст. ст. 80, 81 ГПК України витребувати докази, а саме: інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022 з обов`язковим зазначенням чи триває таке розслідування чи закінчене, а також документи, які таку інформацію підтверджують.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів представник відповідача-2 вказує, що з матеріалами справи № 918/146/23 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" ознайомився після закриття підготовчого провадження у справі та самостійно вживав заходи на отримання доказів, які не призвели до бажаних результатів.

Як встановлено судом, з метою здобуття доказів, представником відповідача-2 було скеровано адвокатський запит № 1-3/2023 від 15.05.2023 до Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області. У запиті поставлено вимогу надати копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022 та повідомити чи триває досудове розслідування у даному провадженні і чи повідомлено посадовим особам Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" чи будь-яким іншим особам про підозру у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається, означений адвокатський запит отримано Вараським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області 19.05.2023. Однак, відповідь на вказаний адвокатський запит до цього часу не надійшла.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основоположними елементами права на справедливий суд є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Право на суд поширюється на здійснення окремих судових процедур.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення ( Delcourt v. Belgium).

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France).

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Судом встановлено, що клопотання відповідача-2 про витребування доказів не було подане разом з відзивом, а подане 25.05.2023, тому що необхідність у його поданні виникла після того, як представник відповідача-2 ознайомився з матеріалами справи № 918/146/23 08.05.2023 і не отримав відповіді на адвокатський запит від 15.05.2023.

Зважаючи на викладене, господарський суд визнає причини пропуску представником відповідача-2 процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів поважними та приймає його до розгляду, оскільки втрата процесуальної можливості на витребування доказів, які мають значення для справи, внаслідок пропуску строку на їх подання з поважних причин, є процедурним поняттям, яке може порушити принцип забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності, вірогідності.

Прерогативою учасника справи є подання або витребування доказів необхідних на підтвердження чи спростування обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги чи заперечення.

Судом встановлено, що представник відповідача-2 просить суд витребувати від Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022 з обов`язковим зазначенням чи триває таке розслідування чи закінчене, а також документи, які таку інформацію підтверджують.

Із наведеного вбачається, що представник відповідача-2 просить суд витребувати не докази, а інформацію. Відтак клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 81 ГПК України, а тому у суду відсутні процесуальні підстави для задоволення означеного клопотання представника відповідача-2 про витребування доказів.

Господарський суд підкреслює, що ч. 2 ст. 81 ГПК України вимагає від учасника справи не абстрактного формулювання своєї вимоги, а зазначення точного документу (доказу), який витребовується та обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументів, які він може спростувати; підстав, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходів, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причин неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Вказані вимоги ч. 2 ст. 81 ГПК України покликані на дотримання правової визначеності у спірних правовідносинах та передбачають дотримання учасником справи певних правил задля унеможливлення допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

З огляду на викладене у сукупності господарський суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про витребування доказів.

Господарський суд, розглянувши клопотання прокуратури, викладене у позовній заяві, про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд підкреслює, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу. Відтак суд відмовляє у задоволенні клопотання прокуратури, викладене у позовній заяві, про поновлення пропущеного строку на звернення з позовом.

Водночас, за змістом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Разом з тим суд зазначає, що перш ніж застосовувати позовну давність, та з`ясовувати поважність причин її пропуску, суд з`ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності, необхідно врахувати, що поважними визнають лише ті обставини, які є об`єктивно не непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Таким чином, наведені питання, в тому числі поважність причин у випадку спливу позовної давності, за наявності заяви учасника справи про застосування наслідків спливу позовної давності, підлягають з`ясуванню судом під час вирішення справи по суті.

З урахуванням викладеного у сукупності господарський суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні заяви (клопотання) Вараської окружної прокуратури, викладеного у п. 1 прохальної частини позовної заяви від 09.02.2023 про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідачі-1 та -2 не скористалися процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокурора та заперечення відповідача-2 викладені у письмових поясненнях, судом встановлено наступне.

Рішенням Сопачівської сільської ради Володимирецького району (шосте скликання) № 936 від 20.07.2015 "Про проведення земельних торгів (аукціону) з продажу права оренди на земельну ділянку":

1) затверджено втрати сільськогосподарського виробництва земельної ділянки в розмірі 23005,08 грн, право оренди, якої підлягає продажу на земельних торгах суб`єктам підприємницької діяльності для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться в с. Сопачів, вул. Радянська, 2/6,

2) вирішено передати право оренди земельної ділянки шляхом проведення аукціонних торгів.

3) затверджено проект договору оренди земельної ділянки площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, строком на 10 років.

За результатами проведених земельних торгів, 25.09.2015 між ТОВ «Інкомбуд» та Сопачівською сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488, строком на 10 років з орендною платою 14 895 грн в рік (далі - Договір).

У пункті 3 вказаного Договору зазначено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.

Умовою збереження стану об`єкта оренди є заборона самовільної забудови земельної ділянки (п. 16 Договору).

Пунктом 29 Договору передбачено, що орендар земельної ділянки має право зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди, та закладати багаторічні насадження за письмовою згодою орендодавця.

Рішенням Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 18.11.2015 №29 «Про перейменування назв вулиць села Сопачів», вулицю Радянська в с. Сопачів (на якій розташована передана в оренду земельна ділянка) перейменовано на вулицю Великорігська.

У подальшому, рішенням Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 02.10.2019 № 931 затверджено ціну продажу земельної ділянки для викупу її у власність в сумі 33 807 грн 00 коп. та продано ТОВ «Інкомбуд» земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488, що знаходиться за адресою Рівненська область, Володимирецький район, с. Сопачів, вул. Великорігська, 2Б, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель, які перебувають у її користуванні (землі житлової та громадської забудови).

Пунктом 8 вказаного рішення передбачено, що укладений 25.09.2015 між Сопачівською сільською радою Володимирецького району та ТОВ «Інкомбуд» договір оренди земельної ділянки припиняє свою дію після повної оплати вартості земельної ділянки та державної реєстрації права власності на неї.

08 листопада 2019 року між Сопачівською сільською радою Володимирецького району (продавець) та ТОВ «Інкомбуд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за № 1459 (далі - спірний Договір).

Відповідно до умов оспорюваного договору, продавець передав за плату, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий; номер :05:009:0488, цільове призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

У п. 1.3 спірного договору, зазначено, що на земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомості - незавершене будівництво торгівельно-розважальний комплекс, що належить ТОВ «Інкомбуд», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТОВ «Інкомбуд» 08.02.2019 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво торгівельно-розважальний комплекс, що знаходиться в с. Сопачів, вул. Великогірська, 26.

Підставою для державної реєстрації вказаного об`єкта слугували наступні документи: договір оренди земельної ділянки від 25.09.2015; технічний паспорт, інвентаризаційна справа №3661, виданий 15.01.2019 ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс»; повідомлення про початок будівельних робіт РВ №06 від 05.05.2016, видане Управлінням ДАБІ у Рівненській області.

У технічному паспорті на об`єкт незавершеного будівництва - торгівельно-розважальний комплекс за адресою: Володимирецький район, с. Сопачів, вул. Великогірська 26, зазначено, що згідно із схемою розташування будівель та споруд, відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 6%.

Згідно з опису об`єкта незавершеного будівництва, які містяться в інвентаризаційній справі №3661, на ньому наявний фундамент-стрічковий з/бетонний (проміри відсутні). Крім того, в розділі назва об`єкта зазначено «багатоквартирні житлові будинки з вбудованими приміщеннями громадського призначення та паркінг (готовність 3%)» .

Також, відповідно до довідки від 15.01.2019 № 445, яка видана ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс», готовність незавершеного будівництвом торгівельно-розважального комплексу становить 6%.

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, на виконання ухвали Кузнецовського міського суду від 24.06.2022, дізнавачем СД Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, із залученням інженера-землевпорядника, судового експерта, начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради проведено огляд спірної земельної ділянки з кадастровим номером :05:009:0488, де встановлено, що на земельній ділянці виявлено ріст рослинності (трави), молоді самосіви дерев породи сосна та берези, наявні дві купи щебеню темного кольору, а також купа піску, на верхній частині якої росте трава.

При цьому під час огляду на території земельної ділянки не виявлено будівельних споруд та ознак початку будівельних робіт.

За результатами огляду складено протокол огляду місця події від 23.06.2022.

Відповідно до висновку експерта від 08.12.2022 №1593-Е, за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з відсутністю об`єктів будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та ознак ведення будівельних робіт з будівництва об`єкта «Торгівельно-розважальний комплекс вул. Великогірська, 26, с. Сопачів, Володимирецького району», встановити перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт не надається можливим.

Обсяги фактично виконаних робіт з будівництва об`єктів за адресою по вул. Великорігська 26, с. Сопачів Володимирецького району не відповідають обсягам, визначеним технічним паспортом на об`єкт незавершеного будівництва - торгівельно-розважальний комплекс (готовністю 6 %) станом на 15.01.2019.

Крім того, у висновку експертом зазначено, що за вказаною адресою відсутні об`єкти нерухомого майна та станом на 29.09.2022 встановити ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва не надається можливим у зв`язку з відсутністю об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до інформації Вараської міської ради від 25.08.2022, орган місцевого самоврядування не володіє інформацією та документами щодо письмового звернення ТОВ «Інкомбуд» до Сопачівської сільської ради про надання згоди на зведення на наданій йому в оренду земельній ділянці, кадастровий номер :05:009:0488, будівель і споруд.

Допитана у кримінальному провадженні №0000017 від 01.06.2022, в якості свідка ОСОБА_1 , яка в період з листопада 2015 року по 2020 рік перебувала на посаді сільського голови Сопачівської сільської ради, зазначила, що ТОВ «Інкомбуд» з заявою про початок будівельних робіт до сільської ради не звертався та жодних погоджень для таких робіт від Сопачівської сільської ради не отримувало.

Вараська міська рада, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», як представницький орган місцевого самоврядування є виборним органом (радою), який складається з депутатів і наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територія територіальної громади - нерозривна територія, в межах якої територіальна громада здійснює свої повноваження щодо вирішення питань місцевого значення відповідно до Конституції і законів України, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 17 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» №807-IX від 17.07.2020, утворено Вараський район (з адміністративним центром у місті Вараш) у складі територій Антонівської сільської, Вараської міської, Володимирецької селищної, Зарічненської селищної, Каноницької сільської, Локницької сільської, Полицької сільської, Рафалівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 за №722-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області», відповідно до абзацу першого пункту 71 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» адміністративним центром Вараської міської територіальної громади визначено м. Вараш, до складу якої також увійшла Сопачівська територіальна громада.

На підставі рішень Вараської міської ради №46 від 15.12.2020 «Про початок реорганізації Сопачівської сільської ради шляхом приєднання до Вараської міської ради» та №323 від 14.04.2021 «Про затвердження Передавального акту Сопачівської сільської ради» проведено процедуру припинення шляхом реорганізації такої юридичної особи, як Сопачівська сільська рада Рівненської області та приєднано цю сільську раду до Вараської міської ради.

Відомості про припинення вказаних юридичних осіб внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку із цим, Вараська міська рада є правонаступником активів, майна та зобов`язань вказаних сільських рад, що увійшли до складу Вараської міської територіальної громади.

Стислий виклад правової позиції прокуратури.

Прокуратура в обґрунтування позовних вимог вказує, що ТОВ «Інкомбуд», як власнику нерухомого майна, передано у власність спірну земельну ділянку без проведення земельних торгів, в той час як така нерухомість на ній відсутня. Прокуратура акцентує увагу, що відповідач-2 недобросовісно заволодів земельною ділянкою, оскільки останній для того, аби оминути конкурентні засади її придбання, надав недостовірну інформацію про наявність у нього права власності на об`єкт незавершеного будівництва Сопачівській сільській раді. Такий об`єкт був відсутній як на момент продажу спірної земельної ділянки так і станом на даний час, право власності на тикий об`єкт не могло виникнути з факту його державної реєстрації. А тому у Товариства не було підстав претендувати на її придбання на неконкурентних умовах.

Прокуратура доводить, що майно, яке б підлягало реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутнє, а тому відомості про проведену державну реєстрацію права за ТОВ «Інкомбуд» на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, торгівельно-розважальний комплекс, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :05:009:0488 за адресою: с. Сопачів, вул. Великорігська, 26 (реєстраційний номер об`єкта: 208), підлягають скасуванню. Оскільки майно, яке підлягало б реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на спірній земельній ділянці було відсутнє, відповідно на час прийняття рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 02.10.2019 № 931 про продаж спірної земельної ділянки ТОВ «Інкомбуд» не існувала жодна з підстав, що визначені ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України, а тому вказане рішення сільської ради підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Оскільки рішення Сопачівської сільської ради від 02.10.2019 № 931 «Про продаж земельної ділянки у власність ТОВ «Інкомбуд», прийняте всупереч вимогам ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 127, ст. ст. 128, 134, 135 ЗК України, у зв`язку з чим є незаконним, укладений на його підставі договір купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2019 на підставі ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Зважаючи на те, що продаж земельної ділянки відбувся без проведення земельних торгів, усупереч приписам ст.ст. 127, 128, 134, 135 ЗК України, оспорюваний договір купівлі-продажу є недійсним, то Товариство, на підставі ст. 216 ЦК України, зобов`язане повернути Вараській міській раді у комунальну власність земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488.

Стислий виклад правової позиції відповідача-1

Вараська міська рада Рівненської області позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Стислий виклад правової позиції відповідача-2

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що:

1) керівником Вараської окружної прокуратури не дотримано процедури визначеної ст.23 Закону України «Про прокуратуру»;

2) Вараська міська рада, як правонаступник Сопачівської сільської ради не позбавлена права звернутися до суду для скасування державної реєстрації права власності TOB «Інкомбуд», визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути її в комунальну власність;

3) оскарження рішення органу місцевого самоврядування відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку ТОВ «Інкомбуд» звернення прокурора у цій справі обґрунтоване ні чим іншим, як пропущенням Вараською міською радою процесуального строку для звернення до суду та намаганням використати орган прокуратури у цілях ради.

Крім того, всупереч ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» матеріали справи не містять попередження Вараської міської ради про представництво її інтересів, а тому законні підстави для представництва прокурором інтересів держави, територіальної громади та Вараської міської ради відсутні.

Відповідач-2 акцентує увагу, що суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Відповідач-2 вважає, що прокурором не доведено підстави для представництва інтересів держави у даній справі, а тому просить залишити позовну заяву керівника Вараської окружної прокуратури без розгляду.

Також відповідач-2 зауважує, що прокурор не надає жодних доказів того, що він чи орган місцевого самоврядування в інтересах якого він звертається не мали можливості дізнатися про порушення інтересів держави в установлений ЦК України строк позовної давності. З огляду на зазначене відповідач-2 вважає, що на момент звернення до суду держави, інтереси якої представляє керівник Вараської окружної прокуратури, сплив строк позовної давності.

Відповідач-2 акцентує увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що керівник Вараської окружної прокуратури Григорій Нижник отримав дозвіл слідчих, дізнавачів чи прокурорів, які здійснюють досудове слідство чи процесуальне керівництво та які зазначені у долученому до матеріалів справи витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Враховуючи зазначене відповідач-2 просить суд відповідно до ч.2 ст.77 ГПК України не приймати протокол допиту свідка ОСОБА_1 , від 03.08.2022, протокол огляду місця події від 29.06.2022, висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08.12.2022 №1593-Е, які являються матеріалами кримінального провадження №0000017 від 01.06.2022, - оскільки на переконання відповідача-2 такі докази отримані з порушенням закону.

Відповідач-2 наголошує, що Вараська міська рада, як правонаступник Сопачівської сільської ради не позивалась до ТОВ «Інкомбуд» з позовом про визнання договору недійсним, а відтак позовна вимога про повернення їй земельної ділянки не підлягає до задоволення. Також з позовної заяви не вбачається, а матеріалами справи не підтверджується, яким чином керівник Вараської окружної прокуратури заінтересований у визнанні договору недійсним. Керівник Вараської окружної прокуратури не вказує, які пункти договору купівлі-продажу від 08.11.2019 суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, в якій частині договір суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, договір купівлі-продажу від 08.11.2019 укладений на підставі рішень Сопачівської сільської ради №2 від 30.10.2015 та №931 від 02.10.2019, в інтересах територіальної громади, яку представляє сільська рада. Волевиявлення учасників правочину було вільним, про що зазначено і в договорі купівлі-продажу, а сам договір спрямований на реальне настання правових наслідків, які і настали. Частина 6 ст. 203 ЦК України не підлягає застосуванню. Як наслідок, підстави для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України відсутні.

На думку відповідача-2 договір купівлі-продажу від 08.11.2019 не порушує інтереси держави та суспільства жодним чином, оскільки ТОВ «Інкомбуд» набуло права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488 сплативши до бюджету Сопачівської сільської ради у повному обсязі її вартість визначену незалежною експертною організацією ТОВ «Нива- Експерт».

Жоден з мешканців територіальної громади Сопачівської сільської ради не звертався до уповноважених органів з заявами про порушення його інтересів, в тому числі і моральних. А тому відсутні і підстави визнання договору недійсним відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Щодо зобов`язання повернути Вараській міській раді у комунальну власність земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488 за наслідками застосування недійсності правочину на підставі ст.216 ЦК України, то така вимога також не, може бити задоволеною, оскільки у випадку задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Сопачівської сільської ради від 02.10.2019 №931 та визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 08.11.2019 земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0488 має набути статусу, який існував до прийняття оскаржуваного рішення і укладення договору купівлі-продажу, тобто повернутися в орендне користування ХОВ «Інкомбуд» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 25.09.2015 укладеного строком на 10 років.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокурора та заперечення відповідача-2, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування", на органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладено обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України, право територіальних громад на самостійне вирішення питань місцевого значення в межах Конституції і законів України (місцеве самоврядування) здійснюється через сільські, селищні, районні, міські, обласні ради та їх виконавчі органи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.03.2002 № 6-рп/2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які є не органами державної влади, а представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 8, 19, 140, 143, 144, 146 основного Закону України.

Отже, з аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та, приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання па відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування.

Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України (кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей), відображає фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмежень наділених владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених чинним законодавством України цілей їх утворення.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ст. 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Аналогічна норма міститься і у ст. 80 ЗК України.

Отже, територіальна громада, як власник об`єктів права комунальної власності, делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, ЦК України та ЗК України.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад, керуючись законом, здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що до компетенції рад відносяться питання щодо регулювання земельних відносин у відповідності до вимог чинного законодавства. Повноваження сільських, селищних, районних, міських, обласних рад та їх виконавчих органів визначені в ст. ст. 8-12 ЗК України (розпорядження землями, передача земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у користування, вилучення земельних ділянок, викуп земельних ділянок для суспільних потреб, організація землеустрою тощо). Аналогічні повноваження органів виконавчої влади в галузі земельних відносин визначено у главі 3 ЗК України.

Відповідно до ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У силу законодавчих приписів рішення суб`єктів владних повноважень не є абсолютними (у розумінні їх здійснення "на власний розсуд"), вони реалізуються самостійно, але в межах повноважень, прямо передбачених Конституцією та законами України.

З огляду на викладене суб`єкт владних повноважень, який діє в інтересах територіальної громади як власника майна, повинен вчиняти щодо нього будь-які дії виходячи з волі та волевиявлення власника, у межах і спосіб волевиявлення, що характеризує добросовісність набуття права власності (володіння, користування, розпорядження).

Верховний Суд України у постановах від 02.11.2016 у справі № 6-2161 цс 16. від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц зазначили, що прийняття органом місцевого самоврядування рішень усупереч вимогам, встановлених законодавством, не буде відображати волю територіальної громади як власника, оскільки її інтереси визначаються доцільністю, економністю та ефективністю використання майна.

Порушення вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а й порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частинами 1, 2 ст.83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Таким чином, Сопачівська сільська рада була наділена правом передачі земельних ділянок у користування (оренду) із земель комунальної власності.

При цьому, таке питання може бути вирішено сільською радою якщо інше не встановлено законом, лише відповідно до законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, від імені та в інтересах Сопачивської територіальної громади, у межах компетенції ради, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України, формами та засобами реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування є рішення уповноважених органів, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що способом реалізації компетенції органу місцевого самоврядування є нормативні та інші акти (ненормативні) у формі рішень.

Рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності є зовнішнім вираженням законодавчо обумовленої управлінської діяльності та владної волі суб`єкта владних повноважень, який в інтересах територіальної громади як власника землі здійснює правомочність щодо розпорядження нею з дотриманням земельних інтересів суспільства в цілому та територіальної громади зокрема.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішень ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних відносин.

Правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин тощо.

Ненормативними актами є індивідуально-правові акти (юридичні факти), на підставі яких у конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) виникають, змінюються або припиняються конкретні права і обов`язки.

При ньому акт уповноваженого органу місцевого самоврядування може мати юрисдикційний зміст та можуть бути підставою для набуття у власність чи користування фізичними та юридичними особами земельних ділянок комунальної власності. У такому разі акт уповноваженого органу місцевого самоврядування набуває нової правової якості, оскільки фактично стає актом зі здійснення правомочності власника земельної ділянки у частині розпорядження нею.

При реалізації рішення уповноваженого органу у випадку не досягнення мети, з якою воно видається, ненормативний акт зазвичай не вичерпує свою дію фактами його застосування, а діє впродовж тривалого часу, а тому не має одноразового застосування.

Ненормативні акти індивідуальної дії у сфері земельних відносин також можуть діяти тривалий проміжок часу з моменту їх прийняття до моменту їх виконання, що породжує можливість їх судового оскарження.

До таких актів, які не вичерпали свою дію, можна віднести рішення уповноваженого органу про продаж земельних ділянок у власність шляхом викупу, про продаж земельних ділянок або прав на них на земельних торгах; про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) або у власність; про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки тощо.

Указані рішення уповноваженого органу істотно відрізняються від актів ненормативного характеру індивідуальної дії, дія яких вичерпується незалежно від моменту їх виконання (рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність або користування земель; технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості; проведення інвентаризації тощо).

Згідно зі ст. 152 ЗК України, захист прав на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Згідно із імперативними вимогами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В даному контексті слід звернути увагу, що у п. 5 рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009, зазначено, що зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є, також, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у справах, предметом позову, в яких є вимога про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування (зокрема, у постановах від 29.04.2020 у справі № 922/1363/19, від 14.05.2020 у справі № 927/580/19, від 12.12.2019 у справі №924/817/16).

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд звертає увагу, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (сьоме скликання) № 931 від 02.10.2019 "Про продаж земельної ділянки у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" (спірне рішення) є ненормативним актом індивідуальної дії, який не вичерпав свою дію, що породжує можливість його судового оскарження.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 134 ЗК України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Із наведеного вбачається, що правовий режим права власності або права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, є похідним від наявності права власності на такий об`єкт нерухомого майна.

Тобто, за законом право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, має належати виключно особі, якій належить об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на відповідній земельній ділянці.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (сьоме скликання) № 931 від 02.10.2019 "Про продаж земельної ділянки у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" прийнято на підставі того, що відповідач-2 є власником об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці яка підлягає продажу шляхом викупу і яка знаходиться за адресою: с. Сопачів, вул. Великогірська, 2Б.

Згідно з ч. 2 ст. ст. 331 ЦКУ право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Водночас відповідно до висновків Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду зроблених у судовій справі №916/633/19 від 18.12.2019 останній зазначив, що об`єктом незавершеного будівництва є лише сукупність належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні ст. 181 та ч. 2 ст. 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

Окрім того, згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» нерухоме майно (нерухомість) - це земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з Законом України № 1952 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єкт незавершеного будівництва не вважається об`єктом нерухомого майна.

Суд зазначає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Враховуючи викладене, об`єкти незавершеного будівництва не визначені навіть ПКУ як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вказані норми прямо пов`язують надання земельної ділянки на позаконкурентних засадах саме з розташуванням на цій земельній ділянці певної будівлі чи споруди, а передбачений в ч. 2 ст. 134 ЗК України виняток з правила щодо продажу земельних ділянок комунальної власності (або прав на них) у випадку розташування на них об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб підлягає комплексному тлумаченню з принципом цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Однак, відповідачем-2 не надано доказів введення спірного об`єкту нерухомого майна (торгівельно-розважальний комплекс готовністю 6 % реєстраційний номер 08) в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію не передбачено. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 у справі № 3-82гс11, від 27.05.2015 у справі №6-159цс15 та підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 915/1344/17, постанові від 29.03.2018 у справі №909/935/15.

З урахуванням системно-логічного тлумачення вказаних положень, до моменту завершення будівництва нерухомого майна, як і права власності на нього не існує в натурі, а об`єкт незавершеного будівництва за визначенням абз. 1 ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво), оскільки правовий статус об`єкта як нерухомого майна виникає з моменту завершення будівництва .

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 916/633/19, від 13.03.2019 у справі № 910/4032/18, від 26.02.2020 у справі № 914/1658/15, які суд вважає релевантними до застосування у даній справі.

Таким чином, наявність на орендованій земельній ділянці згідно з Договором оренди земельної ділянки від 25.09.2015 об`єкту незавершеного будівництва, не надавала відповідачу-2 Товариству з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" права на придбання у власність вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером :05:009:0488 поза межами конкурентних засад, а саме як власнику об`єкта нерухомого майна та підлягала, продажу Сопачівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області виключно на підставі земельних торгів.

Придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" земельної ділянки кадастровий номер :05:009:0488 в привілейованому становищі за наслідком прийняття рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (сьоме скликання) № 931 від 02.10.2019, в порядку, передбаченому ст. 128 та ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України порушує права та законні інтереси територіальної громади Володимирецького району та інтереси інших фізичних та юридичних осіб, оскільки здійснення продажу даної земельної ділянки повинно було відбуватися на конкурентних засадах.

Разом з тим, суд відхиляє вимогу відповідача-2 про визнання недопустимими таких доказів як протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 03.08.2022, протокол огляду місця події від 29.06.2022 та висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1593-Е від 08.12.2022, які являються матеріалами кримінального провадження № 0000017 від 01.06.2022, - з огляду на наступне.

Основним аргументом відповідача-2 є те, що дозвіл слідчого на розголошення матеріалів кримінального провадження прокуратура не отримувала, що є свідченням їх недопустимості як доказу.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК).

Докази, які можуть бути враховані судом, повинні відповідати критеріям належності, допустимості та достовірності.

Згідно з ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Належний доказ не може бути прийнятий, якщо він є недопустимим.

Допустимість не пов`язується з фактичними даними, а стосується тільки процесуальної форми доказів, тобто засобів доказування.

Допустимість проявляється у двох аспектах: негативний, коли право визнає недопустимими окремі докази, наприклад такі, що одержані з порушенням закону; позитивний, коли певні обставини можуть бути підтверджені тільки певними засобами доказування.

Відповідач-2 просить суд визнати недопустимими вищевказані докази (які являються матеріалами кримінального провадження № 0000017 від 01.06.2022), як такі, що проявлені у негативному аспекті.

При цьому суд враховує існування презумпції допустимості належних доказів. Ця презумпція у цивільному та господарському процесі має процесуальний характер і стосується переважно негативного аспекту допустимості, тобто презюмується відсутність обставин, які можуть бути кваліфіковані як порушення закону у разі одержання доказу. Її застосування можна вивести як із загальної презумпції правомірності дій особи, так і з окремих норм процесуального закону.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20 (п.6.27), постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №904/3242/18 (п.23), від 07.06.2022 у справі №922/605/15 (п.40.4), від 05.07.2022 у справі №904/3866/21 тощо).

Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (п.24 постанови Верховного Суду 31.05.2022 у справі №904/3242/18).

Як вбачається, відповідач-2 не обґрунтував чому копії матеріалів кримінального провадження № 0000017 від 01.06.2022 отримані прокуратурою з порушенням закону, що могло б свідчити про їх недопустимість.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачив здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокурором. Діяльність прокурора на стадії досудового розслідування пов`язана із наглядом за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва (п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», ч. 2 ст. 36 КПК України).

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням є напрямом діяльності прокурора, який здійснюється з використанням владно-розпорядчих повноважень з визначення найбільш ефективних напрямів проведення досудового розслідування, активізації зусиль органів досудового розслідування, спрямованих на забезпечення дотримання в процесі розслідування вимог законодавства України. Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, здійснює повноваження, передбачені частиною другою статті 36 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Як вбачається, Вараською окружною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, встановлено незаконне вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади міста Вараш.

З метою використання матеріалів кримінального провадження № 0000017, процесуальним прокурором надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування (постанова від 12.ю12.2022, яку долучення до пояснення прокурора від 01.06.2023).

З огляду на викладене у сукупності вбачається, що копії матеріалів кримінального провадження № 0000017 від 01.06.2022, що долучені прокуратурою до матеріалів позовної заяви, є допустимими доказами, позаяк отримані прокуратурою під час здійснення нею процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022.

Тому вимога відповідача-2 про визнання недопустимими таких доказів як протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 03.08.2022, протокол огляду місця події від 29.06.2022 та висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1593-Е від 08.12.2022, які являються матеріалами кримінального провадження № 0000017 від 01.06.2022, - відхиляється судом як безпідставна.

Господарським судом встановлено, що у п. 3 Договору оренди земельної ділянки від 25.09.2015 зазначено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Умовою збереження стану об`єкта оренди є заборона самовільної забудови земельної ділянки (п. 16 Договору). Пунктом 29 Договору передбачено, що орендар земельної ділянки має право зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди, та закладати багаторічні насадження за письмовою згодою орендодавця.

Із матеріалів справи вбачається, що письмова згода відповідача-1 на надання відповідачу -2 розпочинати на земельній ділянці будівельні роботи та будувати торгівельно-розважальний комплекс - відсутня, що суперечить положенням ст. 25 Закону України «Про оренду земельної ділянки» та договору оренди від 25.09.2015.

Із протоколу допиту свідка від 03.08.2022 вбачається, що в якості свідка у кримінальному провадженні № 0000017 від 01.06.2022 було допитано ОСОБА_1 , яка була сільським головою Сопачівської сільської ради у період з листопада 2015 по 2020 рік.

На запитання дізнавача до свідка: Чи отримувало ТОВ "Інкомбуд" погодження в Сопачівській сільській раді для здійснення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :05:009:0488 свідок повідомив, що ТОВ "Інкомбуд" погодження для здійснення будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці не отримувало.

На запитання дізнавача до свідка: Чи зверталося ТОВ "Інкомбуд" із заявами до Сопачівської сільської ради про початок будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :05:009:0488 свідок повідомив, що ТОВ "Інкомбуд" із заявами до Сопачівської сільської ради про початок будівельних робіт на вказаній земельній ділянці не зверталося.

Відтак, суд дійшов висновку що ТОВ "Інкомбуд" самовільно, без отримання від орендодавця згоди розпочав на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером :05:009:0488 будівельні роботи та створив об`єкт незавершеного будівництва готовністю 6 %.

Про готовність об`єкту незавершеного будівництва (торгівельно-розважального комплексу по вул. Великогірській 2 б у м. Сопачів свідчить технічний паспорт, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експертне підприємство "Еконсервіс" від 15.01.2019. Об`єкт незавершеного будівництва складається із наявного фундаменту - стрічкового з/бетонного (проміри відсутні).

Внаслідок наявності на ділянці об`єкту незавершеного будівництва, зареєстрованого за відповідачем-2, Сопачівська сільська рада прийняла оспорюване рішення № 931 від 02.10.2019, а ТОВ "Інкомбуд" отримало можливість на позаконкурентних засадах отримати у власність, шляхом викупу, земельну ділянку, що попередньо йому була передана в оренду строком на 10 років.

Водночас підстави для здійснення таких робіт визначені дозвільною проектною документацією, погодженою у встановленому порядку, яка досліджена судом.

При цьому як встановлено судом із Опису об`єкта незавершеного будівництва, який підписано ОСОБА_2 , назвою такого об`єкта є багатоквартирні житлові будинки з вбудованими приміщеннями громадського призначення та паркінг (том 1, а.с. 45). Однак згідно з Договором оренди земельної ділянки від 25.09.2015 спірна земельна ділянка із кадастровим номером :05:009:0488 була передана відповідачу-2 в строкове платне користування для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вказане свідчить про те, що відповідач-2, окрім того що самовільно (без дозволу орендодавця) розпочав на спірній земельній ділянці будівництво, - так об`єкт нерухомого майна який розпочав будувати відповідач-2 не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки.

При цьому факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні ст. 181 та ч. 2 ст. 331 ЦК України, оскільки така реєстрація не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно (постанова Верховного суду від 16.02.2021 у справі №914/2070/19).

З урахуванням наведеного, переміщення будівельних матеріалів (обладнання), які використовуються в процесі будівництва не призводить до їх знецінення/зміни призначення, позаяк вони по суті до завершення будівництва продовжують залишатися будівельними матеріалами та, відповідно, навіть встановлення з таких будівельних матеріалів фундаментних блоків не перетворює в силу наведених положень законодавства ці блоки в об`єкт нерухомості за диспозицією ст. 181 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що як на момент державної реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно (08.02.2019) так і на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки (08.11.2019) за ТОВ "Інкомбуд" об`єкт незавершеного будівництва складався з фундаменту та мав відсоток готовності 6 %.

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000017 проведено огляд спірної земельної ділянки з кадастровим номером :05:009:0488, де встановлено, що на земельній ділянці виявлено ріст рослинності (трави), молоді самосіви дерев породи сосна та берези, наявні дві купи щебеню темного кольору, а також купа піску, на верхній частині якої росте трава. При цьому під час огляду на території земельної ділянки не виявлено будівельних споруд та ознак початку будівельних робіт. За результатами огляду складено протокол огляду місця події від 23.06.2022.

Відповідно до висновку експерта від 08.12.2022 №1593-Е, за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з відсутністю об`єктів будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та ознак ведення будівельних робіт з будівництва об`єкта «Торгівельно-розважальний комплекс вул. Великогірська, 26, с. Сопачів, Володимирецького району», встановити перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт не надається можливим. Обсяги фактично виконаних робіт з будівництва об`єктів за адресою по вул. Великорігська 26, с. Сопачів Володимирецького району не відповідають обсягам, визначеним технічним паспортом на об`єкт незавершеного будівництва - торгівельно-розважальний комплекс (готовністю 6 %) станом на 15.01.2019.

Крім того, у висновку експертом зазначено, що за вказаною адресою відсутні об`єкти нерухомого майна та станом на 29.09.2022 встановити ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва не надається можливим у зв`язку з відсутністю об`єкта незавершеного будівництва.

З вказаного слідує, що на спірній земельній ділянці по вул. Великогірська, 26, с. Сопачів, Володимирецького району відсутнє будь-яке незавершене будівництво, а також відсутні ознаки ведення будівельних робіт.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" у поясненнях вх. № 4726/23 від 25.05.2023 зазначає, що з моменту створення об`єкту незавершеного будівництва та виготовлення на нього технічного паспорту 15.01.2019 до дати огляду земельної ділянки 29.06.2022 минуло три з половиною роки, за цей час фундамент міг зруйнуватись, осісти та зарости різного роду рослинністю. Відповідач-2 вважає, що на основі поверхневого огляду земельної ділянки 29.06.2022 експерт та дізнавач навіть не намагалися встановити наявність фундаменту та ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва. Поряд з цим, у свідченнях ОСОБА_1 вказує, що бачила на земельній ділянці каміння, викопані траншеї, що є нічим іншим як роботами по будівництву фундаменту.

Суд зазначає, що у відповідача-2 були відсутні підстави передбачені ст. ст. 128, ч. 2 ст. 134 ЗК України для отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:009:0488 на позаконкурентних засадах, незважаючи на те чи був станом на дату прийняття спірного рішення № 936 від 20.07.2015 на даній земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва готовністю 6 %, чи такого об`єкту не було в реальності. При цьому суд підкреслює, що відсутність підстав для отримання у власність такої земельної ділянки пов`язане із тим, що факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна. А лише наявність об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці дозволяє отримати її у власність шляхом викупу на позаконкурентних засадах.

Відтак як вбачається згідно з обставин справи, внаслідок відсутності в реальності об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці за адресою вул. Великогірська, 2_б, с. Сопачів, Володимирецький р-н площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0088 та внаслідок прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування № 931 від 02.10.2019 у відповідача-2 виникло право власності на означену земельну ділянку.

Зважаючи на встановлені судом вище обставини, наявні підстави для визнання рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 02.10.2019 № 931 "Про продаж земельної ділянки у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" незаконним, а позовні вимоги у даній частині до задоволення.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 134 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення) передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, окрім іншого, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Порядок проведення земельних торгів, визначений Земельним кодексом України, є обов`язковим у разі, якщо на земельних торгах здійснюються, зокрема, продаж земельних ділянок державної та комунальної власності, передача їх у користування за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування (ст. 135 ЗК України).

В даному випадку, відчуження земельної ділянки на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, є підставою для визнання правочину недійсним.

Передача спірної земельної ділянки у власність без проведення земельних торгів призвела до порушення прав і законних інтересів територіальної громади Володимирецького району, а наразі - міста Вараш, яка відповідно до ст. 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, адже саме територіальна громада втратила можливість отримати максимально великий розмір плати при продажі земельної ділянки.

Відповідачем-2 не доведено, що останній не знав чи за всіма обставинами не міг знати про існування обмежень на продаж земельної ділянки шляхом викупу на позаконкурентних засадах за відсутності розташування ній об`єктів нерухомого майна.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зважаючи на викладене, господарський суд вбачає наявність дефектів Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2019, що вказують на його недійсність на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що між відповідачами-1 та -2 на підставі оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування № 931 від 02.10.2019, яке суперечить вимогам закону, без дотримання законодавчо-визначеного порядку укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером: :05:009:0088 від 08.11.2019 то останній, як наслідок, підлягає визнанню недійним. Відтак, позов в даній частині підлягає до задоволення.

Вимога прокурора про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем-2 на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, торгівельно-розважальний комплекс, що розташований за адресою є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору, а відтак підлягає до задоволення.

Щодо вимоги прокуратури про повернення земельної ділянки у комунальну власність, суд зазначає наступне.

За змістом абзацу абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України).

За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

Передбачена у приписі абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України реституція спрямована на відновлення status quo у фактичному та юридичному становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного (зокрема нікчемного) правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Саме тому за загальним правилом кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину. Це взаємне повернення сторонами одержаного ними (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Виконання зазначеного обов`язку забезпечує поновлення сторін у попередньому становищі за наслідками недійсності правочину. Таке поновлення можливе тоді, коли майно, передане за цим правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості повернення сторонами одна одній того, що вони одержали, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони правочину зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Розглядаючи вимогу про відновлення становища сторін недійсного правочину, яке існувало до його вчинення, слід враховувати, що з ініціативи суду можна застосувати лише наслідки недійсності нікчемного правочину (абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України; близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 320/2617/17).

Двосторонню реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину суд застосовує лише за волевиявленням сторони цього правочину.

Частина 1 ст. 216 ЦК України пов`язує застосування наслідків недійсності правочину лише з однією умовою - визнання судом такого правочину недійсним.

Правові наслідки недійсності оспорюваного правочину суд застосовує лише за зверненням сторони такого правочину.

Суд зазначає, що відповідач-2 як сторона договору купівлі-продажу має право самостійно заявити як реституційну вимогу про стягнення з Вараської міської ради (як правонаступника Сопачівської сільської ради) (за рахунок місцевого бюджету) на свою користь сплачені за купівлю земельної ділянки кошти у розмірі 33 807 грн 00 коп., так і вимогу про відшкодування збитків, якщо такі були завдані у зв`язку із вчиненням недійсного правочину в порядку ч. 2 ст. 216 ЦК України.

Частина 1 ст. 14 ГПК України передбачає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Беручи до уваги наведене, враховуючи встановлену судом недійсність договору купівлі-продажу, відповідач-2 повинен повернути у комунальну власність спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим позовні вимоги прокурора в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо підстав звернення прокурора до суду.

Як вбачається, прокуратурою наведено підстави для звернення з даним позовом без визначення уповноваженого органу у позовній заяві та у додаткових поясненнях.

Судом встановлено, що прокурор звернувся до суду, без визначення органу в особі якого подається позов, з позовом про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем-2 на об`єкт нерухомого майна, визнання незаконним та скасування рішення відповідача-1; визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між відповідачами-1 та -2; зобов`язання відповідача-2 повернути у комунальну власність територіальної громади міста Вараш в особі Вараської міської ради земельну ділянку, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах територіальної громади м. Вараш та на переконання прокурора вибула з власності територіальної громади без її волі та з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 3 ст. 4 ГПК України державні органи та органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цих правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99).

Громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, яка може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, Конституцією України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади.

Інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. Позов прокурора в інтересах громади прирівнюється до позову прокурора в інтересах держави. (Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 520/16518/2020).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 зробила висновок про те, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій і форм власності, а також контроль за додержанням земельного законодавства у Рівненській області.

Територіальна громада м. Вараш Рівненської області не є конкретно визначеною зареєстрованою юридичною особою.

Вказаний позов подано в рамках спору про право власності на земельну ділянку.

Як вбачається із матеріалів справи, саме Сопачівська сільська рада (правонаступником якої є Вараська міська рада Рівненської області) була попереднім власником спірної земельної ділянки, а відтак саме Вараській міській раді Рівненської області належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Територіальна громада м. Вараш здійснює свої цивільні права та обов`язки через орган місцевого самоврядування в межах його компетенції, встановленої законом, - Вараську міську раду, замість якої й діє прокурор, а не в межах відносин, зазначених у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Вараська міська рада Рівненської області, як орган місцевого самоврядування, наділена повноваженнями розпоряджатися комунальною власністю від імені відповідної територіальної громади.

Водночас орган місцевого самоврядування неможливо наділяти правами позивача у справі про оскарження рішення, що прийнято самою ж радою.

Захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте у разі, коли саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у виді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади міста, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем; іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 920/3272/18 та від 31.03.2021 у справі № 922/3272/18).

З огляду на те, що як зазначає прокурор в обґрунтування позовних вимог, порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування (який визначений одним із одним зі співвідповідачів) оспорюваного рішення та договору, прокурор має право звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах територіальної громади, яка є власником земельної ділянки в силу ст. 80 Земельного кодексу України.

Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 28.09.2022 у справі №483/448/20: «п. 8.9. Оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі . висновки узгоджуються і з постановами Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування, який діє в інтересах територіальної громади як власник земельної ділянки, є суб`єктом правопорушення і відповідачем-1 у справі, а тому наведене вище й стало підставою для подання окружною прокуратурою позовної заяви в інтересах держави без зазначення уповноваженого органу.

Відтак суд дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся з позовом в інтересах держави без визначення уповноваженого органу в особі якого звертається, позаяк територіальна громада м. Вараш не є юридичною особою.

Отже, прокурором доведена наявність підстав для участі прокурора у даній справі в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене господарський суд відмовляє у вимозі відповідача-2 про залишення даного позову без розгляду у зв`язку із тим, що прокурором не доведено підстави для представництва інтересів держави у даній справі.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача-2 про те, що не було завдано жодних збитків територіальній громаді, адже як вбачається, такі збитки навпаки були завдані. Суд відхиляє аргументи відповідача-2 про те, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки жоден з мешканців територіальної громади Сопачівської сільської ради не звертався до уповноважених органів з заявами про порушення його інтересів, в тому числі і моральних. При цьому суд підкреслює, що наявність збитків пов`язано із тим, що відповідачем-2 було незаконно набуто у власність позаконкурентний спосіб земельну ділянку із комунальної власності, - при цьому місцевий бюджет недоотримав кошти які можна було б виручити у випадку продажу такої земельної ділянки на торгах (аукціоні). Натомість, саме на прокуратуру, а не на окремих жителів територіальної громади, покладений обов`язок реагувати порушення закону з метою необхідності захисту інтересів держави.

Щодо аргументів відповідача-2 про те, що у випадку задоволення позовних вимог спірна земельна ділянка має набути статусу, що існував до прийняття оскаржуваного рішення і укладення договору купівлі-продажу, тобто повернутися в орендне користування ТОВ "Інкомбуд" відповідно до договору оренди, - суд зазначає, що в межах предмету даного спору суд не надає оцінку правомірності набуття відповідачем-2 в оренду спірної земельної ділянки, дані правовідносини знаходяться поза межами предмету дослідження судом у справі № 918/146/23.

Що стосується аргументів відповідача-2 про те, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів, суд відхиляє такі доводи з огляду на наступне.

Статтею 20 ГПК України, встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються, господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші: справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають: при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового. права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не підприємцем, та спорів: щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, і а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання; зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункти 33 та 34) щодо позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов; мають приватноправовий характер.

У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 25-28 постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Враховуючи викладене вказаний спір відносяться до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Решта доводів відповідача-2 судом не приймаються як безпідставні, з огляду на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), аналіз якої свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами.

Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування рішення державного реєстратора від 08.02.2019 про реєстрацію права власності за відповідачем-2 на об`єкт незавершеного будівництва, про визнання недійсним рішення відповідача-1 від 02.10.2019, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.11.2019 та про повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність м. Вараш.

При цьому суд зауважує, що оскільки відповідач-2 незаконно набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:009:0088, отже визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки є сумісним заходом втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо твердження відповідача-2 у поясненнях вх. № 4726/23 від 25.05.2023 про те, що ТОВ "Інкомбуд" вважає, що на момент звернення прокуратури до суду сплив строк позовної давності, - суд зазначає, що дане твердження не є ані заявою, ані вимогою про застосування наслідків спливу строку позовної давності із зверненням до суду з даним позовом. Таким чином, судом не надається оцінка дотримання прокуратурою строків позовної давності на звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір за загальним правилом у розмірі 10 736 грн 00 коп. покладається на відповідачів-1 та -2 пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач-1 визнав позов у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд повертає Рівненській обласній прокуратурі з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого прокуратурою за позовні вимоги, а саме повертає судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Відтак на відповідача-1 покладається судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп.

На відповідача -2 покладається судовий збір у розмірі 5 368 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 124, 126, 129, 196, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави без визначення органу в особі якого подається позов до відповідача-1 Вараської міської ради Рівненської області до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" про скасування державної реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки задоволити.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" (вул. Івана Миколайчука, 7, кв. 70, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, торгівельно-розважальний комплекс, що розташований за адресою: Рівненська область, Володимирецький район. с. Сопачів. вул. Великогірська, 2б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Сопачівської сільської ради Володимирецького району від 02.10.2019 № 931 "Про продаж земельної ділянки у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд".

4. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2019, укладений між Сопачівською сільською радою Володимирецького району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" ().

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" (вул. Івана Миколайчука, 7, кв. 70, Івано-Франківськ, 76018, ) повернути в комунальну власність територіальної громади міста Вараш в особі Вараської міської ради Рівненської області (майдан Незалежності, 1, Вараш, Рівненська область, 34400, ) земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:009:0088.

6. Стягнути з Вараської міської ради Рівненської області (майдан Незалежності, 1, Вараш, Рівненська область, 34400, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ; одержувач: р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомбуд" (вул. Івана Миколайчука, 7, кв. 70, Івано-Франківськ, 76018, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ; одержувач: р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

9. Повернути ухвалою суду Рівненській обласній прокуратурі (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ; одержувач: р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 99 від 06.02.2023, копія якого знаходиться в матеріалах справи №918/146/23. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано "12" червня 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич