ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2023 р. Справа№ 910/5087/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

від позивача: Білицький П.В. - довіреність б/н від 21.10.2022

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року

у справі №910/5087/23 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.)

до 1. ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД (GSH TRADEMARKS LIMITED)

2. Державної організації "Український національний офіс

інтелектуальної власності та інновацій"

про дострокове припинення дії свідоцтв України на торговельні марки

та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 у задоволені заяви компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 у справі №910/5087/23 про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про забезпечення позову від 31.03.2023 року у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2023 апеляційну скаргу компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 19.04.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5087/23 за позовом БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) до ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД (GSH TRADEMARKS LIMITED),ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про дострокове припинення дії свідоцтв України на торговельні марки та зобов`язання вчинити дії.

03.05.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/5087/23/2720/2023 від 03.05.2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли витребувані матеріали даної справи.

Слід зазначити, що суддя Сотніков С.В. 01.05.2023 року по 05.05.2023 року та головуючий суддя Остапенко О.М. з 08.05.2023 року по 12.05.2023 року перебували у відпустці.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. у відпустці з 04.05.2023 року по 02.06.2023 року витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 року для розгляду справи №910/5087/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 01.06.2023 року за участю повноважних представників сторін.

Ухвалою суду від 01.06.2023 відкладено розгляд справи на 15.06.2023 на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі щодо наявності в матеріалах справи доказів на підтвердження повноважень Дикої Н.Ю. на представництво інтересів відповідача-1.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2023 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про забезпечення позову від 31.03.2023 року у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до положень ч.6 ст.120 та п.5 ч.6 ст.242 ГПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

15.06.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2023 року компанія БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії ГСХ Трейдмаркс Лімітед (GSH Trademarks Limited), ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про дострокове припинення з 31.03.2023 дії свідоцтва України №146650 від 25.10.2011 на торговельну марку "Shevkoff" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві; зобов`язання УКРНОІВІ внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки про дострокове припинення дії свідоцтва України №146650 від 25.10.2011 на торговельну марку "Shevkoff" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві, та здійснити відповідну публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ; дострокове припинення з 31.03.2023 дії свідоцтва України №151907 від 27.02.2012 на торговельну марку "Шевкофф" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві; зобов`язання УКРНОІВІ внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки про дострокове припинення дії свідоцтва України №151907 від 27.02.2012 на торговельну марку "Шевкофф" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві, та здійснити відповідну публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ.

Позов мотивовано невикористанням відповідачем-1 спірних свідоцтв на протязі щонайменше п`яти років безперервно.

Разом із позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012, зокрема, щодо передання разом або окремо виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельні марки за зазначеними свідоцтвами повністю або частково, щодо припинення дії зазначених свідоцтв разом або окремо у зв`язку з відмовою від них їх власника повністю або частково, щодо видачі ліцензій на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо, а також публікувати в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності відповідні відомості; та заборони компанії ГСХ Трейдмаркс Лімітед (GSH Trademarks Limited) до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, разом або окремо передавати іншим особам виключні майнові права інтелектуальної власності на торгівельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012 повністю або частково, припиняти дію зазначених свідоцтв разом або окремо шляхом відмови від них повністю або частково, а також видавати ліцензії на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що існує об`єктивна ймовірність передачі компанією ГСХ Трейдмаркс Лімітед (GSH Trademarks Limited) третім особам у власність або у користування виключних прав інтелектуальної власності на торговельні марки за спірними свідоцтвами упродовж розгляду справи, а також відмови від указаних свідоцтв, що призведе до негативних наслідків, зокрема ускладнить або унеможливіть виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що існує об`єктивна необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 у задоволені заяви компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) про забезпечення позову відмовлено.

Місцевий господарський суд при прийнятті даної ухвали виходив з того, що заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів не погоджується з висновками суду та вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Так, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з пунктами 2,4,6 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

За приписами ч. 4 ст. 137 ГІІК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 року у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 року у справі №916/10/18, від 23.06.2018 року у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 року у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 року у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 року у справі №909/526/18, від 21.01.2019 року у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 року у справі №925/288/17, від 26.09.2019 року у справі №904/1417/19.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Водночас, саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, а також на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а докази мають відповідати вимогам встановленими статями 76-79,80, 91, 96 ГПК України.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

Судова колегія наголошує, що у справах, пов`язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - володільцеві спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об`єкт інтелектуальної власності та/або надавати будь-якій особі (особам) дозвіл (видавати ліцензію) на використання об`єкта інтелектуальної власності; заборони національному органу з питань інтелектуальної власності приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об`єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". У разі оспорювання міжнародної реєстрації торговельної марки суд з урахуванням конкретних обставин справи може заборонити власникові відповідної торговельної марки здійснювати будь-які дії з передачі відповідних прав іншим особам до розгляду справи по суті.

Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) про забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції не врахував того, що предметом позову є, зокрема:

- дострокове припинення з 31.03.2023 дії свідоцтва України №146650 від 25.10.2011 на торговельну марку "Shevkoff" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві;

- зобов`язання УКРНОІВІ внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки про дострокове припинення дії свідоцтва України №146650 від 25.10.2011 на торговельну марку "Shevkoff" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві, та здійснити відповідну публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ;

- дострокове припинення з 31.03.2023 дії свідоцтва України №151907 від 27.02.2012 на торговельну марку "Шевкофф" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві;

- зобов`язання УКРНОІВІ внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки про дострокове припинення дії свідоцтва України №151907 від 27.02.2012 на торговельну марку "Шевкофф" повністю для всіх товарів 33 класу МКТП, наведених у свідоцтві, та здійснити відповідну публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ.

Відповідно, в силу об`єктивних обставин, існує ймовірність передачі прав на торговельні марки за спірними свідоцтвами на користь третіх осіб або ж відмови власника від цього свідоцтва, що призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку із наявністю нового власника торгівельних марок, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту його порушених прав.

В свою чергу, безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на зареєстрований за оспорюваним свідоцтвом знак для товарів і послуг іншій особі, яка не бере участі в даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У випадку ж відмови від оспорюваного свідоцтва в силу приписів статті 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ніхто інший, окрім колишнього власника свідоцтва, не буде мати права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва. (Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 05.08.2019 у справі № 910/16586/18, від 03.11.2020 у справі №910/7716/20 та від 02.12.2021 у справі №910/4724/21).

Обрані в даному випадку позивачем заходи до забезпечення позову у вигляді заборони ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012, зокрема, щодо передання разом або окремо виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельні марки за зазначеними свідоцтвами повністю або частково, щодо припинення дії зазначених свідоцтв разом або окремо у зв`язку з відмовою від них їх власника повністю або частково, щодо видачі ліцензій на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо, а також публікувати в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності відповідні відомості; та заборони компанії ГСХ Трейдмаркс Лімітед (GSH Trademarks Limited) до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, разом або окремо передавати іншим особам виключні майнові права інтелектуальної власності на торгівельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012 повністю або частково, припиняти дію зазначених свідоцтв разом або окремо шляхом відмови від них повністю або частково, а також видавати ліцензії на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо співвідносяться з предметом позову, а отже, й існує прямий зв`язок між заходами до забезпечення позову і предметом позову.

При цьому, судова колегія враховує, що в силу конфіденційності процесу щодо передачі відповідачем-1 третім особам у власність або у користування виключних прав інтелектуальної власності на торговельні марки за спірними свідоцтвами, а також щодо подання на адресу відповідача-2 заяв про відмову від зазначених свідоцтв, - дізнатись про вчинення відповідачем-1 перелічених вище дій позивач зможе вже на стадії публікації відповідачем-2 відповідних відомостей в офіційному електронному бюлетені НОІВ, тобто коли подання заяви про забезпечення позову втратить свою актуальність і не зможе виправити негативні наслідки, які на той час вже настануть.

Тому апеляційний господарський суд вважає, що наведені заходи до забезпечення позову в даному випадку спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позивачем, що вищенаведені дії відповідача-1 можуть в подальшому призвести до ускладнення виконання або невиконання судового рішення у даній справі, або ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у межах справи №910/5087/23.

Судом апеляційної інстанції досліджено співмірність негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків накладення зупинення реалізації спірного майна.

За висновками колегії суддів, заявлений захід забезпечення позову є адекватним, а також не суперечить вимогам ст.ст. 136-139 ГПК України.

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення ефективного захисту та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду із вказаною позовною заявою, заявлені в межах предмета позову, пов`язані з предметом позову, не порушують прав інших осіб, не залучених до участі у справі, та жодним чином не впливають на господарську діяльність відповідачів та не тягнуть за особою для них майнових наслідків, оскільки забезпечення позову є простою фіксацією правового статусу спірних свідоцтв, має процесуальний та тимчасовий характер на час вирішення спору та унеможливлює порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

За встановлених вище фактичних обставин справи судова колегія дійшла висновку, що заявником обґрунтовано належним чином наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, визначених у заяві, які в свою чергу, є співрозмірним із заявленим позивачем позовними вимогами, не суперечать ГПК України, зберігають баланс інтересів сторін та відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, наведених вище фактичних обставин справи, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та порушення норм процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволення заяви позивача від 31.03.2023.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК, скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 з прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Керуючись статтями 136-140, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року у справі №910/5087/23 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву компанії БЛУЄ СПРІНГ ІМПОРТС, ІНК (BLUE SPRING IMPORTS, INC.) про забезпечення позову задовольнити.

4. Вжити заходи забезпечення позову у справі №910/5087/23, а саме:

- заборонити Державній організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012, зокрема, щодо передання разом або окремо виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельні марки за зазначеними свідоцтвами повністю або частково, щодо припинення дії зазначених свідоцтв разом або окремо у зв`язку з відмовою від них їх власника повністю або частково, щодо видачі ліцензій на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо, а також публікувати в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності відповідні відомості;

- заборонити компанії ГСХ Трейдмаркс Лімітед (GSH Trademarks Limited) до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, разом або окремо передавати іншим особам виключні майнові права інтелектуальної власності на торгівельні марки за свідоцтвами України №146650 від 25.10.2011 та №151907 від 27.02.2012 повністю або частково, припиняти дію зазначених свідоцтв разом або окремо шляхом відмови від них повністю або частково, а також видавати ліцензії на використання торговельних марок за зазначеними свідоцтвами разом або окремо.

5. Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

6. Справу №910/5087/23 повернути до господарського суду міста Києва.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 20.06.2023 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко