РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2023Справа № 910/5162/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВКОМУНСЕРВІС»

до Фізичної особи-підприємця Лисенка Олега Васильовича

про стягнення 38 560,64 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВКОМУНСЕРВІС» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Лисенка Олега Васильовича (далі - відповідач) про стягнення 38 560,64 грн (27 893,85 грн заборгованості, 7 590,74 грн втрат від інфляції, 1 209,77 грн 3% річних, 1 866,28 грн пені).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № ВП-21453-Ш від 16.07.2020 в частині оплати наданих послуг у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 06.04.2023 була отримана позивачем 13.04.2023, а відповідачем - 20.04.2023.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.07.2020 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Лисенко Олегом Васильовичем (замовник) було укладено Договір № Вп-21453-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), які утворюються на об`єкті Замовника (продовольча крамниця), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, б-р. Шевченко, 10, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ, становить 4,4 м. куб. на місяць.

Відповідно до пункту 2.1 Договору тариф на послуги, які передбачені пунктом 1.1. цього Договору, встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 березня 2019 року № 450 "Про внесення змін до тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надає комунальне підприємство "Київкомунсервіс" як виконавець послуг.

Тариф на послуги за цим Договором становить: 234 грн 22 коп. з ПДВ за 1 м3 в місяць - 1030 грн 55 коп (з ПДВ).

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором, та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим Договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим Договором з дня їх офіційного вступу в законну силу (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору оплата послуг за цим Договором у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником протягом 5 (п`ять) банківських днів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виписаного Виконавцем рахунку з моменту отримання направленого Виконавцем Замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Згідно з пунктом 2.5 Договору за результатами наданих послуг Виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання повернути вищезазначений Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Замовник зобов`язується, в тому числі, здійснювати 100% (стовідсоткову) оплату послуг на умовах, зазначених у п. 2.3 та п. 2.5 цього Договору (п. 3.7. Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим Договором Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Сторони домовились, що будь-яка позовна давність за даним Договором встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 8.5. Договору).

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31 грудня 2020 року (пункт 7.1. Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного Договору та припинення дії Договору не буде оформлене Сторонами належним чином, то строк дії цього Договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

На день звернення позивача до суду доказів розірвання Договору сторонами у встановленому порядку суду не надано, відтак, договір є чинним.

У подальшому 11.01.2022 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Лисенко Олегом Васильовичем (дебітор) було укладено Договір № 11/01/22 про реструктуризацію заборгованості (далі - Договір реструктуризації), відповідно до умов п. 1.1. якого Сторони дійшли згоди про реструктуризацію заборгованості, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати Дебітором коштів Кредитору за надані послуги з вивезення побутових відходів згідно договором № BП-21453-Ш від 16.07.2020.

Відповідно до п. 1.2.- п. 1.3. Договору реструктуризації загальна сума заборгованості станом на « 01» січня 2022 року становить 17 519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн. 63 коп.), яка підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між Сторонами від « 01» січня 2022 року, який є невід`ємною частиною цього Договору. Дебітор повністю визнає наявну заборгованість перед Кредитором, зазначену в п. 1.2 даного Договору. Виконання даного Договору не звільняє Сторони від виконання основного договору № BП-21453-Ш від 16.07.2020.

Строк реструктуризації заборгованості становить 10 місяців, з 01.02.2022 до 31.11.2022 (п. 1.4. Договору реструктуризації).

Згідно з пунктами 1.5.-1.6. Договору реструктуризації Дебітор погашає заборгованість щомісячно до останнього дня місяця рівними частинами відповідно до графіку: 20.02.2022 - 1751,94 грн, 20.03.2022 - 1751,94 грн, 20.04.2022 - 1751,94 грн, 20.05.2022 - 1751,94 грн, 20.06.2022 - 1751,94 грн, 20.07.2022 - 1751,94 грн, 20.08.2022 - 1751,94 грн, 20.09.2022 - 1751,94 грн, 20.10.2022 - 1751,94 грн, 20.11.2022 - 1751,94 грн. Розмір щомісячного платежу становить 1751,94 грн.

Відповідно до п. 3.5. Договору реструктуризації за прострочення у внесенні Кредитору щомісячного платежу Дебітор за кожний день прострочення відповідного платежу сплачує Кредитору пеню, що обчислюється виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками Сторін та діє до « 30» листопада 2022 року, але у будь-якому разі до повного погашення Дебітором заборгованості (п. 4.1. Договору реструктуризації).

Проте, відповідачем за період дії Договору реструктуризації не здійснювалось жодної оплати за надані послуги, а позивач, у свою чергу, продовжував виконувати умови Договору та надавати відповідачеві послуги з вивезення побутових відходів.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи актів надання послуг, на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з вивезення ТПВ за період з 01.08.2020 по 31.01.2023 на загальну суму 27 893,85 грн. Акти надання послуг та рахунки на їх оплату були надіслані на адресу відповідача (замовника) в електронному вигляді через систему електронного документообігу, що підтверджується витягом з «M.E.Doc». Вказані акти підписані позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів ним було надано послуги з вивезення ТПВ за період з 01.08.2020 по 31.01.2023 загальною вартістю 27 893,85 грн, однак відповідач оплату наданих послуг не здійснив. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі 27 893,85 грн, а також 3% річних у розмірі 1 209,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 590,74 грн та пеню у розмірі 1 866,28 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивачем було надано відповідачу послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.08.2020 по 31.01.2023 на загальну суму 27 893,85 грн, що підтверджується актами надання послуг, які наявні в матеріалах справи. Станом на момент укладення між сторонами Договору № 11/01/22 про реструктуризацію заборгованості відповідач порушив взяті на себе за основним Договором № Вп-21453-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів від 16.07.2020 зобов`язання щодо оплати за надані послуги, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 893,85 грн.

Акти надання послуг та рахунки на їх оплату були надіслані на адресу відповідача (замовника) в електронному вигляді через систему електронного документообігу, що підтверджується витягом з «M.E.Doc». Акти та рахунки містять відмітку про їх доставлення відповідачу.

Згідно з інформацією, що міститься на сайті https://medoc.ua/, M.E.Doc є програмним забезпеченням для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді. На час впровадження Реєстру електронних документів створення первинних документів (актів, рахунків тощо) також можливо виконувати у Реєстрі податкових документів. Ці документи доступні як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

Отже, направлені позивачем первинні документи за спірним договором є доступними як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

Суд приймає як докази Акти наданих послуг та відповідні рахунки на оплату за Договором за період з 01.08.2020 по 31.01.2023, що надсилалися відповідачу через програму M.E.Doc.

Оскільки матеріали справи не містять доказів висловлення відповідачем будь-яких заперечень щодо інформації, вказаної позивачем у надісланих актах та рахунках, суд дійшов висновку, що акти є погодженими сторонами.

Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність боргу у відповідача за Договором у сумі 27 893,85 грн.

Положенням статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.3 Договору, оплата послуг за цим Договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником протягом 5 (п`ять) банківських днів, на розрахунковий рахунок Виконавця, на підставі виписаного Виконавцем рахунку з моменту отримання направленого Виконавцем Замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Отже, з урахуванням положень статті 530 ЦК України та змісту пункту 2.3 Договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором за спірний період на момент розгляду справи судом настав.

Зі змісту витягу з системи електронного документообігу «M.E.Doc.» вбачається, що акти надання послуг та рахунки на їх оплату були доставлені відповідачу. Однак, незважаючи на отримання вказаних рахунків, відповідач не оплатив надані послуги.

Доказів сплати вказаної суми або відсутності у відповідача зобов`язань з її сплати до матеріалів справи сторонами не надано.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачем, у порушення умов Договору № Вп-21453-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів від 16.07.2020, зобов`язання з оплати наданих послуг за період 01.08.2020 по 31.01.2023 не виконувались взагалі, крім цього відповідачем було також порушено умови Договору № 11/01/22 про реструктуризацію заборгованості в частині погашення наявної заборгованості перед позивачем у конкретно визначений строк, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 27 893,85 грн. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів протилежного відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1209,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 7590,74 грн та пеню у розмірі 1866,28 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем визначено невірну дату початку нарахування заборгованості та не враховано укладений між сторонами Договір про реструктуризацію заборгованості № 11/01/22 від 11.01.2022, згідно з яким сторони дійшли згоди про реструктуризацію боргу в розмірі 17 519,35 грн, який утворився за період з серпня 2020 року по грудень 2021 року, на 10 місяців: з 01.02.2022 до 31.11.2022, відповідно до умов пункту 1.4. Договору. Таким чином, дата, з якої починається прострочення боргу за послуги, надані у період з серпня 2020 року по грудень 2021 року, та нарахування 3% річних і інфляційних втрат - з 01.12.2022 по 23.03.2023, на суму 17519,35 грн. Інший заявлений період нарахування 3% річних та інфляційних втрат визначений позивачем відповідно до норм чинного законодавства Україна та є арифметично правильним, а саме з:

- 13.01.22 по 23.03.23 на суму боргу 1030,55 грн;

- 08.02.22 по 23.03.23 на суму боргу 1030,55 грн;

- 08.07.22 по 23.03.23 на суму боргу 1030,55 грн;

- 08.08.22 по 23.03.23 на суму боргу 1030,55 грн;

- 08.09.22 по 23.03.23 на суму боргу 1250,46 грн;

- 10.10.22 по 23.03.23 на суму боргу 1250,46 грн;

- 08.11.22 по 23.03.23 на суму боргу 1250,46 грн;

- 08.12.22 по 23.03.23 на суму боргу 1250,46 грн;

- 09.01.23 по 23.03.23 на суму боргу 1250,46 грн.

Отже, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахування Договору реструктуризації, суд дійшов висновку, що правильною до стягнення сумою 3% річних є - 351,91 грн, а інфляційних втрат - 1840,52 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1866,28 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до пункт 4.2. Договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим Договором Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 4.2. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання" тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 4.2. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20)

Окрім того, позивачем невірно визначено дату початку нарахування пені. Заявник зазначає наступний період: з 08.08.2020 до 23.03.2023 на суму 1030,55 грн. Суд не погоджується з даним нарахування з огляду на наступне. Договором реструктуризації передбачено, що борг за послуги, які надавалися в серпні 2020 року, був реструктуризований до 31.11.2022 року, а тому правильною датою, з якої починається прострочення боргу за послуги, надані в серпні 2020 року на суму 1030,55 грн, та нарахування пені - з 01.12.2022.

Отже, здійснивши власний розрахунок пені, враховуючи вищевикладене, обраний позивачем період та суми боргу, встановлений законом шестимісячний строк для нарахування штрафних санкцій та умови Договору реструктуризації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1866,28 грн пені підлягають частковому задоволенню на суму 1295,21 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, на відповідача покладається 2 184,30 грн судового збору.

Керуючись статтями 13, 74-77, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лисенка Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23, код 33745659) суму основного боргу в розмірі 27 893 (двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 85 коп., 3% річних у розмірі 351 (триста п`ятдесят одна) грн 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 840 (одна тисяча вісімсот сорок) грн 52 коп., пеню у розмірі 1295 (одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 2 184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.06.2023.

Суддя О.Г. Удалова