ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023м. ДніпроСправа № 904/1978/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс", м. Дніпро

про стягнення 415 560,17грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без участі представників сторін

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" заборгованості у розмірі 415 560,17грн, з яких:

- пеня у розмірі 271538,4грн, нарахована за період з 11.02.2022 по 01.03.2023;

- 3% річних у розмірі 18587,10грн, нарховані за період з 11.02.2022 по 31.03.2023,

- втрати від інфляції у розмірі 125434,82грн,

- витрати по сплаті судового збору у розмірі 6233,41грн,

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки продовольчих товарів №2 від 01 березня 2021 року в частині повної та своєчасної оплати.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2023 справу №904/1978/23 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

11 травня 2023 року від представника відповідача, Дьоміної Ю.В., до господарського суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

25 травня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" до господарського суду надійшла заява про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 31.05.2023 у задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" заборгованості за договором поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021 у розмірі 548 704 грн. 80 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 у справі № 904/2438/22, яке залишено без змін постановою Центрального господарського суду від 27.03.2023, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 548704,8грн.

Рішенням господарського суду від 17.10.2022 у справі № 904/2438/22 встановлено наступне.

01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки продовольчих товарів № 2 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник поставляє, а покупець купує продовольчі товари (далі - товар), на умовах договору. Найменування, асортимент, номенклатура, кількість зазначається в специфікації. Специфікація є невід`ємною частиною договору.

У пунктах 11.1., 11.2. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками. Договір дійсний до 28.02.2022. В тому випадку, коли зобов`язання по договору будуть не виконані сторонами чи однією із сторін, то строк дії договору продовжується до повного виконання зобов`язань по договору.

Договір було укладено з Протоколом розбіжностей від 01.03.2021.

В подальшому між сторонами була укладена Додаткова угода від 13.01.2022 до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021, відповідно до положень якої, сторони домовилися викласти пункт 11.2. договору у наступній редакції: "Договір дійсний до 28.02.2023. В тому випадку, коли зобов`язання по договору будуть не виконані сторонами чи однією із сторін, то строк дії договору продовжується до повного виконання зобов`язань по даному договору".

Згідно з пунктом 1.2. договору товар передається партіями протягом строку дії договору. Загальний об`єм товару (з урахуванням кількості і асортименту товару) вказана в накладних на товар, які являються невід`ємною частиною договору.

У пункті 3.4. договору вказано, що загальна ціна договору дорівнює загальній ціні всіх накладних на товар, які підписуються сторонами до договору.

01.03.2021 сторонами був підписаний Протокол узгодження розбіжностей до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021, за умовами якого сторони погодили викласти, зокрема, пункт 3.1. договору у наступній редакції: - ціна товару встановлюється в національній валюті України з урахуванням податку на додану вартість та зазначається в накладній на кожну партію товару. Постачальник гарантує, що товар поставляється покупцю на узгоджених сторонами комерційних умовах - за дистрибуційними цінами.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору право власності на товар переходить до покупця з моменту його отримання покупцем.

Заборгованість у сумі 548704,8грн виникла за наступними видатковими накладними:

видатковою накладною № 3090 від 13.12.2021 на суму 310 864 грн. 80 коп. (часткова оплата у сумі 281985,00грн);

- видатковою накладною № 3164 від 21.12.2021 на суму 197 884 грн. 80 коп.;

- видатковою накладною № 20 від 10.01.2022 на суму 96 645 грн. 60 коп.;

- видатковою накладною № 89 від 21.01.2022 на суму 81 485 грн. 40 коп.;

- видатковою накладною № 216 від 04.02.2022 на суму 143 809 грн. 20 коп.

Згідно з умовами пункту 3.2. договору (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021), розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях по закінченню 60-ти календарних днів з дати отримання покупцем товару (партії товару) від постачальника.

Отже, поставлений у період з 23.03.2021 по 04.02.2022 товар підлягав оплаті у порядку та строки, передбачені пунктом 3.2. договору.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

20 квітня 2023 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" про стягнення:

пені у розмірі 271538,4грн за період з 11.02.2022 по 01.03.2023;

- 3% річних у розмірі 18587,10грн за період з 11.02.2022 по 31.03.2023,

- втрати від інфляції у розмірі 125434,82грн.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору поставки, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк поставки, наявність/відсутність прострочення виконання зобов`язання з поставки товару та наявність підстав для нарахування пені, стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цім Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною 1 ст.693 Цивільного кодексу України регламентовано, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з умовами пункту 3.2. договору (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021), розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях по закінченню 60-ти календарних днів з дати отримання покупцем товару (партії товару) від постачальника.

Таким чином, строк оплати поставленого товару настав за видатковими накладними:

№ 3090 від 13.12.2021 на суму 310 864,80грн (часткова оплата у сумі 281985,00грн, залишок несплаченої суми становить 28879,8грн) - 11.02.2022;

№ 3164 від 21.12.2021 на суму 197 884,80грн 21.02.2022 (строк оплати визначено з урахуванням ч.5 ст. 254 ЦК України);

№ 20 від 10.01.2022 на суму 96 645,60грн - 11.03.2022;

№ 89 від 21.01.2022 на суму 81 485,40 грн 22.03.2022;

№ 216 від 04.02.2022 на суму 143 809,20грн 05.04.2022.

В установлений договором строк оплата за поставлений товар не здійснена, тобто відповідач є таким, що прострочив виконання основного зобов`язання.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.7.1. договору покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочки платежу.

Пеня нарахована у розмірі 271538,25грн за загальний період з 11.02.2022 по 01.03.2023.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що позивачем невірно визначено період та кількість днів прострочення за видатковою накладною № 3164 від 21.12.2021 на суму 197 884,80 грн, строк оплати за якою настав 21.02.2022 (строк оплати визначено з урахуванням ч.5 ст. 254 ЦК України). Тому на суму 226764,6грн за період прострочки з 22.02.2022 по 11.03.2022 пеня складає 2236,58грн.

В іншій частині розрахунок пені є вірним.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 271413,99грн (142,42грн+2236,58грн+1949,32грн+3106,05грн.+ 17438,29грн+246541,33грн).

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що загальний розмір нарахувань (пеня, 3% річних та втрати від інфляції) складає 415 560,17грн, що становить 75,73% від суми 548704,80грн основного боргу, який стягнуто за рішенням суду у справі №904/2438/22 за спірним договором.

Отже, загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За таких обставин, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача на користь позивача 135707,00грн (271413,99грн/50%).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути 3 % річних у розмірі 18587,10грн за період з 11.02.2022 по 31.03.2023 та втрати від інфляції у розмірі 125434,82грн за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що позивачем невірно визначено кількість днів прострочки за видатковою накладною № 3164 від 21.12.2021 на суму 197 884 грн. 80 коп. Тому 3% річних за розрахунком суду на суму 226764,6грн за період прострочки з 22.02.2022 по 11.03.2022 (18 днів прострочки) складають 335,49грн.

Загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 18568,47грн.

За підрахунком суду втрати від інфляції за загальний період з лютого 2022 року по лютий 2023 року складають 125039,18грн, виходячи з наступного:

за видатковою накладною № 3090 від 13.12.2021 - 28879,8грн (залишок несплаченої суми) х 126,9% (сукупний індекс інфляції за лютий 2022 року по лютий 2023 року) 28879,8грн) = 7768,67грн;

за видатковою накладною № 3164 від 21.12.2021 - 197 884,80 грн х124,9% (сукупний індекс інфляції за березень 2022 року по лютий 2023 року) = 49273,32грн;

за видатковою накладною № 20 від 10.01.2022 - 96 645,60грн х 124,9% (сукупний індекс інфляції за березень 2022 року по лютий 2023 року) =24064,75грн;

за видатковою накладною № 89 від 21.01.2022 - 81 485,40грн х119,5% (сукупний індекс інфляції за квітень 2022 року по лютий 2023 року) =15889,65грн;

за видатковою накладною № 216 від 04.02.2022 - 143 809,20грн х 119,5% (сукупний індекс інфляції за квітень 2022 року по лютий 2023 року) = 28042,79грн.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 135707,00грн, 3% річних у сумі 18568,47грн та втрати від інфляції у сумі 125039,18грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 6225,32грн (415021,64грн х 1,5%).

При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" про стягнення 415 560,17грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (49055, м. Дніпро, вулиця Янгеля академіка, будинок 7; ідентифікаційний код 39135074) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" (03142, м. Київ, проспект Палладіна, будинок 44, корпус 8; ідентифікаційний код 36263797) пеню у сумі 135707,00грн, 3% річних у сумі 18568,47грн, втрати від інфляції у сумі 125039,18грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 6225,32грн, видати наказ.

В решті заявлених вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 13.06.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва