ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
23.05.2023р. Справа №905/1982/21
за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман
до відповідача: Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ
про стягнення 386271,36 грн
Суддя Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Шуть А.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ про стягнення збитків в сумі 386271,36 грн за пільгові перевезення пасажирів за 12 місяців 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, які мають право пільгового проїзду зі станції та зупиночних пунктів Покровської міської ради, у період з січня по грудень 2019 року, згідно з вимогами ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, Порядку, затвердженого постановою №1359 від 16.12.2009р. Кабінету Міністрів України.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.11.2021р. (суддя Величко Н.В.) за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1982/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 27.01.2022р. закрито провадження у справі №905/1982/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області збитків за пільгові перевезення громадян в сумі 386271,36 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2022р. ухвалу місцевого суду скасовано, справу №905/1982/21 направлено до господарського суду Донецької області для продовження її розгляду.
Згідно з протоколом керівника апарату господарського суду Донецької області від 03.01.2023р., здійснено автоматизований розподіл судової справи, внаслідок чого справу №905/1982/21 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.
Ухвалою суду від 09.01.2023р. вказану справу прийнято до провадження суддею Паляницею Ю.О., повідомлено сторін, що дата, час і місце проведення підготовчого судового засідання будуть визначені додатково з врахуванням закріпленого у ст.2 Господарського процесуального кодексу України принципу розумності строків розгляду справи судом.
Ухвалою від 03.04.2023р. повідомлено сторін, що підготовче засідання відбудеться 27.04.2023р.
У судовому засіданні 27.04.2023р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2023р.
Як стало відомо суду з відомостей, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є відкритим, в провадженні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду перебувала справа №916/3938/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253859,82 грн, правовідносини у якій є подібними правовідносинам у справі №905/1982/21.
Ухвалою суду касаційної інстанції від 18.01.2023р. справу №916/3938/21 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
При цьому, у вказаній ухвалі зазначалось, зокрема, про те, що з постанов від 27.07.2022р. у справі №904/7875/21, від 01.02.2022р. у справі №904/141/20, від 20.01.2022р. у справі №904/138/21 убачається висновок Верховного Суду про те, що визначення бюджету, з якого перевізнику буде компенсовано його збитки, понесені у зв`язку із пільговим перевезенням пасажирів, залежить від встановлення обставин того, яким органом було введено ці пільги. Тобто, збитки перевізника на перевезення пасажирів, яким пільги були надані законами України, мають компенсуватись за рахунок державного бюджету, а їх віднесення на видатки місцевих бюджетів, може здійснюватися лише в межах субвенції державного бюджету місцевим бюджетам та/або на договірній основі органу місцевого самоврядування з перевізником та/або у разі прийняття цим органом рішення про здійснення видатків на такі цілі з відповідного бюджету. При цьому, цей висновок стосується правовідносин, що виникли після набрання чинності Законом України від 20.12.2016р. №1789-VІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України».
Обґрунтовуючи висновок про наявність підстав для відступу від цієї позиції, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду посилався на таке:
Визначення джерела компенсації збитків залізничного транспорту у зв`язку із пільговим перевезенням пасажирів до 2017 року залежало від того, на підставі якого нормативного акта такі пільги були надані. Законодавець визначив, що пільги які перелічені у ч.5 ст.102 Бюджетного кодексу України компенсуються за рахунок субвенцій з державного бюджету, тоді як інші пільги мали б компенсуватись безпосередньо з місцевих бюджетів різних рівнів, що відповідало визначеному ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» алгоритму визначення суб`єкта здійснення компенсації перевізнику.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20.12.2016р. №1789-VІІ з 01.01.2017р. змінений порядок фінансування компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
Як вбачається зі змісту абзацу 5 підпункту 2 п.2 «Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу до проекту Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України (щодо удосконалення складання та виконання бюджетів)» від 03.11.2016р. до проекту Закону про внесення змін до Бюджетного кодексу України (щодо удосконалення складання та виконання бюджетів), метою закону, зокрема, є: «Встановити, що до видатків місцевих бюджетів відносяться видатки на надання пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг та здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян (зміни до статей 89, 91 і 102)».
Абзац п`ятий підпункту «б» п.4 ч.1 ст.89 виключено на підставі Закону України №1789-VІІ від 20.12.2016р.
У ст.102 Бюджетного кодексу України також були внесені зміни на підставі Закону України №1789-VІІ від 20.12.2016р. Так, з 01.01.2017р. з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (ч.5 ст.102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону від 20.12.2016р. №1789-VІІ), а на підставі Закону №293-ІХ від 14.11.2019р. «Про внесення змін до бюджетного кодексу України» ст.102 Бюджетного кодексу України було взагалі виключено.
Разом з цим, Бюджетний кодекс України з 01.01.2017р. визначив окремий перелік видатків, що здійснюються з місцевих бюджетів: з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад (стаття 89) та з бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів (стаття 90). У свою чергу, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян включено до переліку видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів (стаття 91).
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин у справі №916/3938/21 положення ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» не узгоджувалися з нормами Бюджетного кодексу України у редакції після 2017 року у частині визначення бюджету, з якого мають компенсуватися витрати перевізника, пов`язані з наданням послуг з перевезення пасажирів, що мають пільги, адже останній нормативний акт, визначає джерелом такої компенсації лише місцеві бюджети, тоді як положення першого, встановлюють альтернативну можливість компенсації таких збитків як з місцевого, так і з державного бюджетів.
Зі змісту постанов Верховного Суду, від правових висновків у яких просить відступити скаржник, убачається, що суди, зокрема, посилаючись на положення ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт», вказували, що збитки залізничного транспорту загального користування відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Таким чином, за висновком суду, пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету, адже їх було прийнято органом державної влади, тоді як здійснення видатків на покриття таких витрат з місцевих бюджетів, може здійснюватися або за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, або на договірній основі розпорядника коштів місцевих бюджетів з перевізником, у разі включення органом місцевого самоврядування таких видатків до місцевого бюджету.
Колегія суддів вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, оскільки на нашу думку, положення ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» не узгоджуються із нормами Бюджетного кодексу України, а у вирішенні питання пріоритетності застосування між цими нормами, перевага має надаватися саме положенням Бюджетного кодексу України, адже відповідно до його ст.4, якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу. Крім того, при вирішенні колізії у застосуванні законів перевага має надаватися тому з них, який був прийнятим останнім.
Таким чином вважаємо, що компенсаційні витрати перевізникам за перевезення окремих категорій громадян після 2017 року мають здійснюватися не за рахунок субвенцій із державного бюджету місцевим бюджетам, а за рахунок коштів місцевих бюджетів, а відповідні спори перевізника з органом місцевого самоврядування та/або з іншим розпорядником коштів місцевого бюджету мають вирішуватися із застосуванням до цих відносин норми ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» лише в частині, що не суперечить положенням Бюджетного кодексу України. Тобто, без застосування тієї частини цієї норми, що визначає компенсацію перевізнику збитків, завданих пільговим перевезенням пасажирів, яким ці пільги встановлені законами України, з державного бюджету, адже незалежно від того, який орган прийняв рішення щодо введення відповідних пільг (орган державної влади чи орган місцевого самоврядування), видатки на їх покриття мають здійснюватися з місцевих бюджетів в силу вимог ст.91 Бюджетного кодексу України.
Згідно з ухвалою від 03.02.2023р. справу №916/3938/21 було прийнято до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
В силу норм ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 вказаного кодексу суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку (п.11 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України).
Виходячи з того, що правовідносини у справах №905/1982/21 та №916/3938/21 є подібними, враховуючи приписи п.7 ч.1 ст.228, п.11 ч.1 ст.229, ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, наявні підстави для зупинення провадження у справі №905/1982/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/3938/21.
Одначасно, як було зазначено вище, ухвалою суду від 27.04.2023р. було закрито підготовче провадження у справі №905/1982/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2023р.
Згідно з ч.3 ст.195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
З огляду на наведені приписи процесуального законодавства, після початку розгляду справи по суті суд має право зупинити провадження у справі виключно з підстав, встановлених п.п.1 3-1 ч.1 ст.227 та п.1 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України, які розширеному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
В силу норм п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 вказаного нормативно-правового акту завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
До основних засад (принципів) господарського судочинства ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України відносить, в тому числі: верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, обов`язковість судового рішення, розумність строків розгляду справи судом.
За змістом ч.1 ст.177 вказаного кодексу завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Норми Господарського процесуального кодексу України не містять прямої вказівки на можливість суду на стадії розгляду справи по суті ухвалювати рішення про повернення до стадії підготовчого провадження, проте суд вважає, що за будь-яких обставин при здійсненні правосуддя слід керуватись завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, тому у разі виникнення необхідності суд вправі вчинити таке повернення, не допускаючи відмови у реалізації цієї дії виключно з підстав відсутності окремої процесуальної норми.
Згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019р. у справі №902/271/18, від 16.02.2021р. у справі №922/2115/19, від 16.12.2021р. у справі №910/7103/21, в ухвалі від 22.06.2021р. у справі №923/525/20, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на те, що в силу норм ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин підлягають врахуванню висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, приймаючи до уваги, передання на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/3938/21 у подібних правовідносинах, зважаючи на те, що результатом розгляду вказаної справи може бути відступлення від висновків, які наведені у постановах Верховного Суду від 27.07.2022р. у справі №904/7875/21, від 01.02.2022р. у справі №904/141/20, від 20.01.2022р. у справі №904/138/21, суд вважає за необхідне повернутись до стадії підготовчого провадження у справі №905/1982/21 та зупинити провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/3938/21.
На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.228, п.11 ч.1 ст.229, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Повернутись до стадії підготовчого провадження у справі №905/1982/21.
Зупинити провадження у справі №905/1982/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ про стягнення збитків в сумі 386271,36 грн за пільгові перевезення пасажирів за 12 місяців 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/3938/21.
Вступну та резолютивну частину ухвали складено 23.05.2023р.
Повний текст ухвали складено 29.05.2023р.
Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця