ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. м. Київ Справа № 910/7053/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос»

до Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд»

про невідповідність звернення

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «Інвестиційна компанія «Плутос» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд», в якому просило ствердити, що текст оспорюваного листа № 556 від 20.08.2019 року не містить звернення за діючим договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року.

Ухвалою суду від 23.08.2022 року відкрито провадження у справі № 910/7053/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 20.09.2022 року справу № 910/7053/22 за позовом Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» до Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд» про невідповідність звернення надіслано до Господарського суду Київської області за територіальною підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022 року, матеріали справи № 910/7053/22 передано судді Господарського суду Київської області Кошику А.Ю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2022 року матеріали справи № 910/7053/22 прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Крім того, позовну заяву залишено без руху.

До канцелярії Господарського суду Київської області 16.12.2022 року надійшла заява б/н від 15.12.2022 року в порядку усунення недоліків та виконання вимог ухвали суду від 17.11.2022 року у справі № 910/7053/22.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2022 року продовжено розгляд справи № 910/7053/22. Підготовче засідання призначено на 19.01.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 29.12.2022 року надійшов відзив на позовну заяву б/н від 27.12.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 18.01.2023 року позивачем подано клопотання б/н від 16.01.2023 року про витребування доказів, клопотання б/н від 16.01.2023 року про розгляд справи без участі представника позивача та відповідь на відзив б/н від 16.01.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2023 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 16.02.2023 року.

У підготовче засідання 16.02.2023 року представники сторін не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Крім того, судом розглянуто клопотання позивача б/н від 16.01.2023 року про витребування доказів.

У вказаному клопотанні представник позивача просив суд витребувати у відповідача докази надіслання відповідачем позивачу листа № 556 від 20.08.2019 року щодо дострокового розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Відповідне клопотання було задоволено судом та витребувано у відповідача (Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд») докази надіслання позивачу листа № 556 від 20.08.2019 року щодо дострокового розірвання договору оренди в односторонньому порядку.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 16.02.2023 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 09.03.2023 року.

В судове засідання 09.03.2023 року представники сторін не з`явились, позивач та відповідач подали клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 09.03.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між позивачем - Приватним підприємством «Інвестиційна компанія «Плутос», як Орендарем, та відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Позняки-Жил-Буд», як Орендодавцем, було укладено Договір оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року (далі - Договір), предметом якого є строкове платне користування приміщенням на об`єкті: Комплекс будівель за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2.

Відповідно до Додатку № 1 від 01.08.2017 року та Додатку № 1/1 (план-схема) до Договору встановлено об`єкт оренди.

Пунктом 1 Додатку № 2 від 28.12.2018 року до Договору оренди продовжено термін дії Договору оренди до 29.12.2019 року.

Як зазначає позивач, у наведений період сторони виконували зобов`язання за Договором оренди.

Однак, як зазначає позивач, після спливу строку дії Договору оренди відповідач Орендодавець почав стверджувати, що Договір оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року був розірваний достроково в односторонньому порядку Орендодавцем на підставі листа № 556 від 20.08.2019 року.

Позивач в позові зазначає, що текст наведеного листа Орендодавця № 556 від 20.08.2019 року стосується іншого Договору № 01/2019-ПЛ-1 від 01.01.2019 року і не містить звернення за Договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року. Крім того, такий лист не надсилався позивачу.

У зв`язку з чим, позивач у позові просить суд ствердити, що текст оспорюваного листа Орендодавця № 556 від 20.08.2019 року не містить звернення за діючим Договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не обгрунований фактом порушення його права та не відповідає визначеним законодавством способам захисту права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві в обгрунтування його вимог, спростовуються рішеннями суду (які набрали законної сили), в господарській справі № 910/3582/20 за позовом АТ «Позняки Жил-Буд» до ПП «Інвестиційна компанія «Плутос» про стягнення заборгованості за Договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року.

У відповіді на відзив позивач заперечував викладені у відзиві доводи відповідача, зазначив, що підставою задоволення позову у справі № 910/3582/20 слугував саме висновок суду з посиланням на лист № 556 від 20.08.2019 року як підставу дострокового розірвання Договору оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року, яким саме і було обмежено право Орендаря на користування об`єктом оренди.

Позивач зазначає, що у справі № 910/3582/20 всупереч ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження доказів, судом першої інстанції прийнято в якості доказу лист Орендодавця № 556 від 20.08.2019 року, який не містить звернення за оспорюваним Договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року. До того ж, такий лист не надсилався на адресу Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» і судом у справі № 910/3582/20 не досліджено факт надіслання такого листа.

Як зазначає позивач у відповіді на відзив, оскільки, Приватне підприємство «Інвестиційна компанія «Плутос» (Орендар) не зміг довести обставини при розгляді № 910/3582/20, така справа розглянута з порушенням, право на користування об`єктом оренди неправомірно обмежено, тому позивач звернувся з даним позовом з метою встановлення обставин, які не були належно встановлені у справі № 910/3582/20.

Як визначено ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частинами 2-5 ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Як вбачається з обставин спору у справі № 910/3582/20, у період з березня по серпень 2020 року Господарським судом м. Києва розглядався спір за позовом Приватного акціонерного товариства «Позняки Жил-Буд» до Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» про стягнення 66 600,00 грн. плати за користування приміщенням за час прострочення повернення приміщення в сумі 30 800,00 грн., неустойки у вигляді пені в розмірі 20 659,47 грн., 3% річних з простроченої суми боргу в розмірі 3 777,16 грн. та інфляційних в сумі 6 386,60 грн. у зв`язку з порушенням умов Договору оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року.

В основу судового рішення покладено факт порушення відповідачем (Орендарем) умов Договору оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів.

При цьому, зі змісту рішення суду у справі № 910/3582/20 вбачається, що судом враховано та прийнято як докази в підтвердження позовних вимог листи Орендодавця № 556 від 20.08.2019 року, № 600 від 06.09.2019 року, № 638 від 20.09.2019 року, № 690 від 09.10.2019 року, № 703 від 17.10.2019 року та визнано підтвердженим факт дострокового розірвання Договору.

Як визначено ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на норму ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись у встановлений строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Також, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості і штрафних санкцій, що були предметом розгляду у справі № 910/3582/20, ґрунтувались саме на фактах порушення (неналежного виконання) Орендарем зобов`язань за Договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року, що було також достатньою самостійною підставою для односторонньої відмови Орендодавця від зобов`язання за Договором оренди.

При цьому, сам по собі факт надіслання листів з повідомленням про дострокове припинення зобов`язань не вимагається з огляду на норми чинного законодавства, тому не має значення для вирішення спору.

Сам по собі лист № 556 від 20.08.2019 року має чіткий і очевидний зміст і не порушує прав та інтересів позивача, тому не потребує додаткового тлумачення чи оцінки по суті.

Відповідний лист № 556 від 20.08.2019 року прийнятий судом у справі № 910/3582/20 поряд з іншими доказами, з чим позивач не погоджується. Таким чином, позов у справі № 910/7053/22 фактично спрямований на переоцінку доказів у справі № 910/3582/20.

При цьому, викладені у позові обставини не містять жодних ознак порушення прав та інтересів позивача, окрім незгоди з рішенням суду у справі № 910/3582/20.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обгрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі № 924/224/16).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає встановленим законом чи договором способам захисту права, не обґрунтований з посиланням на факти порушення його прав саме листом № 556 від 20.08.2019 року, який має чіткий і очевидний зміст і не порушує прав та інтересів позивача, тому не потребує додаткового тлумачення чи оцінки по суті.

Крім того, такі дії позивача свідчать про наявність ознак зловживання правом, зокрема, позивач під виглядом необхідності тлумачення листа № 556 від 20.08.2019 року, фактично намагається домогтись переоцінки доказів в іншій справі № 910/3582/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 викладено висновок про те, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Згідно зі ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та безпідставні, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» до Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд» про невідповідність звернення.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст складено 14.06.2023 року