ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 червня 2023 року справа №903/806/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича,

за присутності:

Фрейдун О.М. - начальник відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (довіреність від 30.12.2021р. №81)

участь представника в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції

Черніка П.М. - представник ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" (довіреність від 19.05.2023р. №19/05),

за відсутності розпорядника майна, представників інших кредиторів та боржника у зв`язку з їх неявкою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ", с. Гірка Полонка

про визнання грошових вимог до боржника на суму 192 953,32 грн.

по справі за заявами

Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Чернівці

Товариства з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп", м. Вінниця

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ: ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.02.2022р., поруч з іншим, було відкрито провадження у справі про банкрутство ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Чепелюка О.О. Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства 23.02.2022р. за №68524 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття судом провадження у справі про банкрутство ДП "Волинський облавтодор".

05 травня 2023 року до суду від ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" надійшла заява від 05.05.2023р. про визнання грошових вимог до боржника на суму 192 953,32 грн. з врахуванням 5 368 грн. понесених судових витрат. Ухвалою від 09.05.2023р. заяву було прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.05.2023р.

19.05.2023р. судом було зареєстровано повідомлення (відзив) розпорядника майна Чепелюка О.О. від 19.05.2023р. №02-01/903/806/21-207 про результати розгляду грошових вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ".

У відзиві розпорядник майна, здійснюючи посилання на повідомлення ДП "Волинський облавтодор" від 09.05.2023р. №91, зауважує, що згідно бухгалтерського обліку підприємства-боржника заборгованість останнього перед ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" складає 109 200 грн., відтак, вважає за можливе визнати заборгованість в розмірі відображеному в бухгалтерському обліку боржника та здійснювати нарахування інфляційних втрат та 3% річних із визнаної суми заборгованості 109 200 грн. При цьому зазначає, що нарахування пені може бути здійснено починаючи з 23.02.2021р. по 01.06.2021р. на суму 4 101,73 грн.

Ухвалою від 22.05.2023р. розгляд справи в частині заяви ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" було відкладено на 12.06.2023р., запропоновано розпоряднику майна Чепелюку О.О. та ДП "Волинський облавтодор" надати суду документи в підтвердження проведення розрахунків по оплаті виконаних ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" підрядних робіт на суму 30 667,70 грн., що становить різницю між заявленою сумою заявника 139 867,70 грн. та засвідчену і визнану боржником суму боргу 109 200 грн., запропоновано ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" надати суду пояснення щодо можливого уточнення загальної суми грошової вимоги, беручи до уваги обставини повідомлення (відзиву) розпорядника майна Чепелюка О.О. від 19.05.2023р. №02-01/903/806/21-207 про результати розгляду грошових вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ".

12 червня 2023 року судом було зареєстровано клопотання ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме довідки товариства від 09.06.2023р. №23/06/901 про наявну заборгованість ДП "Волинський облавтодор" в сумі 139 867,70 грн.

12 червня 2023 року судом було зареєстровано клопотання розпорядника майна від 12.06.2023р. №02-01/903/806/21-215 про розгляд справи за його відсутності. При цьому розпорядником майна додатково повідомлено, що на виконання ухвали від 22.05.2023р. арбітражний керуючий звернувся до керівника ДП "Волинський облавтодор" з метою отримання документального підтвердження проведення розрахунків по оплаті виконаних ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" підрядних робіт. Станом на 12.06.2023р. відповідь не надходила, відтак, з огляду на відсутність додаткових пояснень заявника та боржника, підтримує подане раніше повідомлення про результати розгляду заяви ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ".

Присутній в судовому засіданні представник ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" заяву про визнання грошових вимог до боржника підтримав, просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Присутня в судовому засіданні представник АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" стосовно вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" частково заперечила, засвідчила, що заборгованість по наданих послугах ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" становить 109 200 грн., зауважила на неможливості нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з прийняттям рішення в 2021 році про припинення діяльності ДП "Волинський облавтодор" та утворення ліквідаційної комісії з припинення підприємства.

За результатами дослідження в судовому засіданні матеріалів заяви, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового визнання грошових вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ", зокрема, з врахуванням наступного:

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, "конкурсні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; "поточні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; "забезпечені кредитори" - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Частиною 14 ст. 39 КУзПБ передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Відповідно до ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 47 КУзПБ, попереднє засідання господарського суду проводиться не пізніше 70 календарних днів, а в разі великої кількості кредиторів - не пізніше трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду. Про попереднє засідання суду повідомляються сторони, а також інші учасники провадження у справі про банкрутство, визнані такими відповідно до цього Кодексу.

У попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розглянувши заяву ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" на суму 192 953,32 грн. з врахуванням 5 368 грн. понесених судових витрат, суд встановив, що визначена кредитором загальна сума підтверджується належними та допустимими доказами частково, відтак, кредиторські вимоги визнаються судом на суму 168 083,83 грн. із наступною черговістю їх задоволення:

- 5 368 грн. (судовий збір) - вимоги першої черги;

- 162 715,83 грн. - вимоги четвертої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів).

Судом встановлено, що 06 квітня 2018 року між ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Підрядник) та ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду №42 на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення протяжністю 1683,0 км. Тимчасової будівлі та споруди, ремонт гаража ДРП-6 в смт. Торчин філії "Володимир-Волинська ДЕД".

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2, договору від 06.04.2018р. №42, субпідрядник зобов`язується в 2018 році на свій ризик надати послуги, зазначені в п. 1.2 договору, а підрядник - прийняти і оплатити такі послуги, відповідно до умов договору. Найменування послуг: експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення протяжністю 1683,0 км. Тимчасові будівлі та споруди, ремонт гаража ДРП №6 в смт. Торчин філії "Володимир-Волинська ДЕД".

Згідно п. 3.1., 3.3 договору від 06.04.2018р., ціна цього договору становить 580 934 грн. з ПДВ. Договірна ціна (Додаток 1) є динамічною і може уточнюватись у випадку: виникнення обставин непереборної сили; зміни законодавства з питань оподаткування та ціноутворення, якщо це впливає на вартість послуг; зростання цін на ресурси (у розмірі, визначеному Сторонами) після укладання Договору, які використовує субпідрядник при наданні послуг, а також послуги, що надаються йому третіми особами, при зміні загальнодержавних або відомчих норм та нормативів; надання додаткових, непередбачених послуг.

Положеннями пунктів 4.1., 4.2. договору №42 визначено, що усі розрахунки за надані послуги по договору здійснюються шляхом перерахування підрядником або за його письмовим зверненням замовником на рахунок субпідрядника, на підставі документів, визначених пунктом 4.2. договору, підписаних уповноваженими представниками сторін. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акт приймання виконаних підрядних робіт (ф. №КБ-2в), довідка про вартість наданих підрядних послуг (ф.№ КБ-3), що складаються сторонами договору до 28 числа звітного місяця.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3. договору №42, строк надання послуг - 90 календарних днів з моменту укладення договору та закінчення виконання робіт визначається календарним графіком надання послуг (Додаток 2), який є невід`ємною частиною договору. Місце надання послуг - автомобільна дорога державного значення Н-22 Устилуг- Луцьк-Рівне (ДРП-6 смт. Торчин). Надання послуг здійснюється субпідрядником відповідно до календарного графіка надання послуг.

Положеннями пунктів 6.1.-6.1.3 договору №42 встановлено, що підрядник зобов`язаний: Прийняти послуги, надані субпідрядником відповідно до договору, оглянути їх і в разі виявлення допущених в послугах відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них субпідрядникові. Своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані субпідрядником послуги, виходячи з фактичного надходження коштів на фінансування цих послуг. Виконувати інші обов`язки відповідно до вимог чинного законодавства.

Положеннями підпункту 6.4.1 пункту 6.4. договору №42 встановлено, що субпідрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги від підрядника, виходячи з фактичного надходження коштів на фінансування цих послуг.

Договір діє з моменту його укладення до 31.12.2018р. У разі неповного виконання сторонами своїх зобов`язань, договір продовжує свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.п. 10.1, 10.2. угоди).

Додатковою угодою №2 від 27.12.2018р. до договору №42 сторони підтвердили, що залишок невиконаних зобов`язань за договором від 06.04.2018р. станом на 27.12.2018р. становить 326 798 грн. з ПДВ, а також погодили внести зміни у пункти 5.1. та 10.1 договору, виклавши їх у такій редакції:

"5.1. Строк (термін) надання послуг - з моменту підписання договору до 31 грудня 2020 року."

"10.1. Договір діє з моменту укладення договору до 31.12.2020 року. У разі неповного виконання сторонами своїх зобов`язань договір продовжує свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.".

Судом встановлено, що позивачем виконано, а відповідачем без заперечень прийнято роботи за договором субпідряду від 06.04.2018р. №42 загальною вартістю 515 240,70 грн., що підтверджується підписаним між ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" актами приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за травень 2018 року на суму 127 932 грн., за листопад 2018 року на суму 126 204 грн., за липень 2019 року на суму 99 028,70 грн., за вересень 2020 року на суму 162 076 грн. та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) за травень 2018 року, за листопад 2018 року, за липень 2019 року та за вересень 2020 року.

Відтак, судом встановлений факт укладення між сторонами договору субпідряду, виконання ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" згідно угоди підрядних робіт загальною вартістю 515 240,70 грн., прийняття визначених робіт ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та не проведення при цьому підприємством належних розрахунків по оплаті робіт, наявність на даний час у боржника заборгованості перед кредитором по їх оплаті на суму 139 867,70 грн. Визначена сума боргу включає загальну вартість виконаних у період з травня 2018 року по вересень 2020 року включно підрядних робіт 515 240,70 грн. за мінусом проведених оплат 375 373 грн. (докази оплати - банківська виписка АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2018р. по 04.05.2023р.).

08 грудня 2020 року ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" на адресу ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" було направлено претензію №08/12 з вимогою проведення розрахунків із товариством на суму 139 867,70 грн. по оплаті робіт, виконаних згідно та на виконання договору субпідряду від 06.04.2018р. №42. Непроведення належних розрахунків виступило підставою для звернення кредитора до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За положеннями статті 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Таким чином, двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати на користь замовника певні роботи і водночас набуває права вимагати їх оплати, а замовник, у свою чергу, набуває право вимагати від підрядника виконання робіт та зобов`язаний здійснити їх оплату.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

Судом наголошується, що в даному випадку відносини між ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" та ДП "Волинський облавтодор" носять договірний характер, укладений договір субпідряду від 06.04.2018р. №42 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення договору субпідряду від 06.04.2018р. №42 виконання ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" згідно його умов робіт, прийняття цих робіт ДП "Волинський облавтодор" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку наявність підстав про визнання грошових вимог на суму боргу 139 867,70 грн.

Заперечення боржника та представника АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в частині вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ", що стосуються меншої суми заборгованості згідно бухгалтерського обліку ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", а саме в розмірі 109 200 грн., перед ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" відхиляються судом як необґрунтовані, з огляду на ту обставину, що актами приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за травень 2018 року на суму 127 932 грн., за листопад 2018 року на суму 126 204 грн., за липень 2019 року на суму 99 028,70 грн., за вересень 2020 року на суму 162 076 грн. та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) за травень 2018 року, за листопад 2018 року, за липень 2019 року та за вересень 2020 року підписаними між договірними сторонами та скріплених їх печатками підтверджується загальна вартість наданих послу в розмірі 515 240,70 грн.

Суд засвідчує, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні унормовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88.

За змістом пунктів 2.1-2.4 цього Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно зі статтею 91 ГПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст. 74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, суд приходить до висновку, що надані суду акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за травень 2018 року на суму 127 932 грн., за листопад 2018 року на суму 126 204 грн., за липень 2019 року на суму 99 028,70 грн., за вересень 2020 року на суму 162 076 грн. та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) за травень 2018 року, за листопад 2018 року, за липень 2019 року та за вересень 2020 року, є належними доказами в підтвердження наданих послуг ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ".

При цьому, судом ухвалою від 22.05.2023р. було запропоновано ДП "Волинський облавтодор" надати суду документи в підтвердження проведення розрахунків по оплаті виконаних ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" підрядних робіт на суму 30 667,70 грн., що становить різницю між заявленою сумою заявника 139 867,70 грн. та засвідчену і визнану боржником суму 109 200 грн.

Суд зазначає, що згідно з частинами першою та третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Не дивлячись на створені судом для цього відповідні умови та надання можливості і часу для подання доказів, ДП "Волинський облавтодор" суду їх надано не було, натомість кредитором - ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" було подано довідку від 09.06.2023р. №23/06/901 в підтвердження заборгованості боржника на суму 139 867,70 грн.

Стосовно вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" про визнання грошових вимог до боржника на суму 24 869,49 грн. пені суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами першою, четвертою, сьомою статті 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

Частинами першою та другою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

За частиною першою статті 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд зазначає, що за наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: "Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією".

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що останньою передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", частиною другою статті 36 Закону України "Про телекомунікації".

Суд зазначає, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

За таких обставин, оцінивши встановлену сторонами відповідальність за порушення умов договору, суд дійшов висновку, що в частині визнання грошових вимог на суму 24 869,49 грн. пені слід відмовити, оскільки така відповідальність та її розмір договором субпідряду від 06.04.2018р. №42 не передбачена та, окрім того, у даному випадку пеня не визначена певним законодавчим актом.

Стосовно вимог ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" про визнання грошових вимог до боржника на суму 18 042,84 грн. інфляційних нарахувань та 4805,29 грн. 3% річних суд зазначає наступне:

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають свої особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020р. (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Суд засвідчує, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Невиконання ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зобов`язань за договором субпідряду від 06.04.2018р. №42, наявність у боржника перед ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" боргових зобов`язань виступило підставою для додаткового нарахування заявником, згідно ст. 625 ЦК України, боржнику у зв`язку з цим за прострочення виконання грошового зобов`язання 18 042,84 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.01.2021р. по 23.02.2022р. та 4805,29 грн. трьох відсотків річних за період з 01.01.2021р. по 23.02.2022р.

Суд вважає, що в даному випадку ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" вправі здійснювати нарахування ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" сум інфляційних збитків та трьох відсотків річних із суми 139 867,70 грн. за період з 01.01.2021р. (визначена заявником початкова дата нарахування у зв`язку із дією договору до 31.12.2020р.) по 22.02.2022р. включно (з врахуванням постановлення судом 23.02.2022р. ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника).

Здійснюючи перевірку нарахованих ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" сум судом було здійснено особисті розрахунки відповідно до котрих, на переконання суду, кредитором відповідні нарахування з врахуванням встановлених фактичних обставин справи могли здійснюватися:

- з 01.01.2021р. по 22.02.2022р. включно із суми заборгованості 139 867,70 грн. на суму 18 502,62 грн. інфляційних нарахувань;

- з 01.01.2021р. по 22.02.2022р. включно із суми заборгованості 139 867,70 грн. на суму 4 805,32 грн. трьох відсотків річних.

Відтак, як встановлено судом, загальна сума можливих нарахувань могла становити 18 502,62 грн інфляційних втрат та 4 805,32 грн. 3% річних.

ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ", в даному випадку, заявлено менші суми вимог (18 042,84 грн. суми інфляційних та 4 805,29 трьох відсотків річних), котрі, на переконання суду, знаходяться в площині здійснених судом особистих розрахунків, є підставними та такими, що підлягають визнанню у визначених кредитором розмірах.

Щодо заперечень представника АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в частині неможливості нарахувань сум інфляційних збитків та трьох відсотків річних у з зв`язку із припиненням в листопаді 2021 року діяльності ДП "Волинський облавтодор" та утворення ліквідаційної комісії, не приймаються судом до уваги, з огляду на ту обставину, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають свої особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Суд засвідчує, що згідно з ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 45 КУзПБ, для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Судом констатується, що 23 лютого 2022 року за №68524 на офіційному веб-порталі Судової влади України оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство ДП "Волинський облавтодор".

Заява ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" надійшла до Господарського суду Волинської області 05 травня 2023 року. Враховуючи, що строк, відведений для заявлення конкурсними кредиторами грошових вимог до боржника, в порядку ст. 45 КУзПБ, завершився 25 березня 2022 року, то кредиторські вимоги ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" є вимогами, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, а тому згідно з приписами ч. 4 ст. 45 КУзПБ останні є конкурсними, однак без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 17.03.2021р. у справі №904/678/20.

Згідно з нормами Кодексу України з процедур банкрутства, на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

За результатами розгляду вимог щодо визнання кредиторської заборгованості та внесення вимог до реєстру вимог кредиторів, суд виносить ухвалу, в якій зазначає розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються арбітражним керуючим до реєстру вимог кредиторів, черговість задоволення цих вимог та обґрунтування правової позиції суду.

Обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а не на іншого учасника провадження у справі (постанови Верховного Суду від 24.10.2019р. у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019р. у справі № 904/9024/16).

За змістом частини 1 статті 64 КУзПБ кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

За змістом ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Вимоги ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" до ДП "Волинський облавтодор" в частині визнання основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 162 715,83 грн. відносяться до 4 черги задоволення вимог кредиторів (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів), 5 368 грн. - вимоги першої черги (судовий збір - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 39, 45, 47, 48, 49 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" про визнання грошових вимог до боржника задовольнити частково.

2. Визнати у встановленому порядку доведені грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" (с. Гірка Полонка, вул. Горохівська, 63А, ) до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) на загальну суму 168 083,83 грн. та зобов`язати розпорядника майна Чепелюка Олександра Олександровича включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 5 368 грн. - вимоги першої черги;

- 162 715,83 грн. - вимоги четвертої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів).

3. У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" про визнання грошових вимог до боржника на суму 24 869,49 грн. пені, відмовити.

4. Зобов`язати розпорядника майна Чепелюка О.О. відповідно до ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 КУзПБ, ухвали, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З врахуванням положень ст.ст. 253-257 ГПК України, ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 15.06.2023р.

Суддя В. А. Войціховський

ухвалу направити:

- ДП "Чернівецький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (, ІНФОРМАЦІЯ_3);

- ТОВ "Статусінвестгруп" ();

- ДП "Волинський облавтодор "ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ();

- розпоряднику майна Чепелюку О.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- ТОВ "ВП "Полісан" (, );

- ПП "Айслаг" ();

- ТОВ "Волиньгаз збут" ();

- АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" ();

- ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області ();

- Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області ();

- Відділу з питань банкрутства Управління банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (; ІНФОРМАЦІЯ_4);

- Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України (; ; ІНФОРМАЦІЯ_5;);

- ТОВ "Санрайс Логистикс" ()

- АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (ІНФОРМАЦІЯ_6);

- ГУ ДПС у Волинській області ();

- ТОВ "Коллаба" ();

- ТОВ "Вог Ресурс" ();

- ПТВП "КАТЕФ" (м. Рівне, вул. Курчатова, 60/12; ІНФОРМАЦІЯ_7);

- Службі автомобільних доріг у Волинській області ();

- представнику ТОВ "КАНСАЙ ХЕЛІОС УКРАЇНА" Нагірняку В.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- Іноземному підприємству "Стім Україна" ();

- представнику ТОВ "ВЕСТОЛ" Студницькому А.Б. (ІНФОРМАЦІЯ_8);

- ТОВ "С.О. Груп" ();

- ТОВ "УКРАЇНА ІНЖИНІРИНГ" ().