ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Справа № 903/834/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "САТЕР" та Приватного підприємства "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року по справі №903/834/22 (суддя - І.О Якушева)

час та місце ухвалення рішення: 22 лютого 2023 року; м. Луцьк пр. Волі, 54 а; вступна і резолютивна частина проголошена о 14:10 год; повний текст рішення складено 22 лютого 2023 року

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "САТЕР"

до Приватного підприємства "Універсам"

про стягнення 669500 грн

за участю представників сторін:

від Позивача - Опанасюк П.П.;

від Відповідача - Михальченко С.П..

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "САТЕР" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Універсам" (надалі - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором №970-0-005 від 11 лютого 2019 року в сумі 669500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані частковим виконанням Відповідачем договору №970-0-005 щодо виконання робіт з виготовлення, поставки та встановлення двох механічних пристроїв з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 для переведення котла Інвеста на спалювання вугілля та с/г пожинків.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року в справі №903/834/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 270000 грн заборгованості за топочний пристрій, відмовлено в задоволенні позову про стягнення 399500 грн заборгованості за монтажні роботи.

Відповідне судове рішення ґрунтується на тому, що на виконання умов договору Позивач передав Відповідачу один механічний топочний пристрій з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 вартістю 3 600 000 грн, що підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №970-005-1 від 18 вересня 2019 року. Суд вказав, що факт отримання вантажу Відповідачем підтверджується також товарно - транспортною накладною №2 від 5 серпня 2019 року, на якій міститься підпис вантажоодержувача - Відповідача. Відповідач не подав суду доказів на підтвердження відсутності повноважень особи, яка прийняла вантаж, чи неналежності їй підпису.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що посилаючись на невідповідність відтиску печатки, Відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень та відповідно прийшов до висновку щодо відсутні підстав вважати, що відтиск печатки на акті №970-005-1 від 18 вересня 2019 року не відповідає відтиску печатки Відповідача, з огляду на що заперечення Відповідача у цій частині не прийнято судом, як необґрунтовані.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вказав, що за передачу Позивачем однієї одиниці механічного топочного пристрою вартістю 3 600 000 грн, Відповідач сплатив: 50% авансу (1 800 000 грн) згідно з платіжними дорученнями: № 120 від 26 лютого 2019 року на суму 500000 грн, у т.ч. 83333 грн 33 коп. ПДВ; № 151 від 6 березня 2019 року на суму 200000 грн, у т.ч. 33 333 грн 33 коп. ПДВ; № 210 від 1 квітня 2019 року на суму 1100000 грн, у т.ч. 183333 грн 33 коп. ПДВ; 35% вартості по готовності топочного пристрою до відправки згідно з платіжним дорученням № 592 від 30 липня 2019 року на суму 1 260 000 грн, у т.ч. 210000 грн ПДВ; в подальшому - 170000 грн вартості переданого топочного пристрою згідно з платіжними дорученнями № 601 від 6 серпня 2019 року на суму 100000 грн, у т.ч. 16 666 грн 67 коп. ПДВ; № 613 від 19 серпня 2019 року на суму 70000 грн, у т.ч. 11666 грн 67 коп. ПДВ; згідно з платіжним дорученням № 999 від 11 грудня 2019 року Відповідач сплатив Позивачу ще 100000 грн. Місцевий господарський суд вказав, що наведені докази свідчать про те, що всього Відповідач оплатив вартість топочного пристрою на загальну суму 3330000 грн.

З огляду на вказане, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що заборгованість Відповідача за топочний пристрій складає 270 000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення заявлених Позивачем витрат на виконання монтажних робіт в сумі 399500 грн, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що Позивач в процесі судового розгляду не подав доказів, які б свідчили про те, що він надавав Відповідачу акт №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року для підписання, тобто, що Позивач пропонував Відповідачу прийняти роботи. Жодних доказів про те, що Відповідач відмовився від підписання акту, матеріали справи також не містять, крім цього, матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження факту виконання Позивачем монтажних робіт за замовленням Відповідача на загальну суму 399500 грн.

За таких обставин, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що Позивач у встановленому законом порядку не довів факту надання Відповідачу акту №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року для підписання, враховуючи умови розрахунку, узгоджені сторонами у кошторисі №1, який є невід`ємною частиною договору, про те, що 15% завершальний розрахунок проводиться на підставі двосторонніх актів виконаних робіт, після пуску обладнання в роботу, шляхом безготівкового перерахунку протягом трьох банківських днів з дня підписання актів, у Відповідача не настав строк для виконання зобов`язання з оплати за виконані Позивачем монтажні роботи на загальну суму 399 500 грн.

Не погоджуючи з рішенням суду, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/834/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову (а.с. 167-169).

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що пунктами 6.1 та 6.2 Договору №970-0-005 від 11 лютого 2019 року передбачено, що Позивач гарантує якість закінчених (виконаних) робіт по цьому Договору та можливість їх експлуатації не менше строку гарантійних зобов`язань. Гарантійні зобов`язання оформляються окремим документом з підписом та печаткою Позивача та надаються Відповідачу разом з останнім Актом приймання-передачі виконаних робіт. У разі невиконання цієї умови останній Акт приймання - передачі виконаних робіт Відповідач має право не підписувати та затримати усі належні Позивачу платежі до отримання вищевказаного документу та технічної документації по обладнанню. При цьому Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що жодних гарантійних зобов`язань, жодної технічної документації по обладнанню Відповідачу Позивачем надано не було, як і не було надано для підпису акт приймання-передачі виконаних робіт. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази направлення чи надання Відповідачу вищевказаних документів. На переконання апелянта, оскільки Позивачем не було виконано умови договору щодо поставки всього обладнання, пуску його в роботу та надання гарантійних зобов`язань з технічною документацією Відповідач, у свою чергу, керуючись пунктом 6.2 Договору № 970-0-005, Відповідач мав право затримати усі належні Позивачу платежі.

Апелянт зауважує, що сторони визначили в пункті 6.2 Договору № 970-0-005 умови розрахунків між собою, серед яких настання подій - передачу Позивачем для Відповідача гарантійних зобов`язань оформленим окремим документом з підписом та печаткою Позивача разом з останнім Актом приймання-передачі виконаних робіт та технічної документації по обладнанню, яку Позивач має передати Відповідачу відповідно до пункту 5.2 Договору.

Водночас, не погоджуючи з рішенням суду, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/834/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі (а.с. 179-182).

Скаржник зазначає, що судом залишено поза увагою акт звірки взаємних розрахунків від 31 серпня 2022 року, надісланий головним бухгалтером Відповідача Володимиром Грубським (мобільний номер телефону ( НОМЕР_1 ) через додаток Viber головному бухгалтеру позивача ОСОБА_1 (кольорова роздруківка акту з відбитком печатки ПП «Універсам» та знімок екрану мобільного додатку Viber ОСОБА_1. знаходиться у матеріалах справи).

Позивач зазначає, що ним неодноразово наголошувалось, що з огляду на проведення господарської операції, з монтажу топочного пристрою у бухгалтерському обліку, Відповідач скористався правом на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, що підтвердять податкові декларації з ПДВ Відповідача за січень-лютий 2020 року. Проте, ці аргументи Позивача залишились поза увагою суду. Апелянт констатує, що поза увагою суду залишились і неодноразові звертання Позивачем уваги суду на поведінку Відповідача, яка полягала у ігноруванні будь-яких контактів з Позивачем. На переконання Позивача, саме в силу такої поведінки у Позивача відсутній підписаний Відповідачем Акт здачі-приймання робіт № 970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року. Також апелянт зазначає, що реєстрація податкової накладної в ЄРПН має важливе доказове значення в доведенні факту монтажу Позивачем топочного пристрою, оскільки надсилаючи для реєстрації в ЄРПН складені податкові накладні: - № 105 від 18 вересня 2019 року на суму 370 000 грн, у т.ч. 61 666 грн 67 коп. ПДВ; - № 161 від 27 грудня 2019 року на суму 399 500 грн, у т.ч. 66 583 грн 33 коп. ПДВ; Позивач виконував вимоги статей 187 та 201 Податкового кодексу України, тобто складав податкову накладну на дату виникнення податкових зобов`язань, оскільки а ні 18 вересня 2019 року а ні 27 грудня 2019 року не було надходження коштів від Відповідача. Позивач вважає, що з огляду на вказане, єдиною підставою для складання податкової накладної є постачання товарів/послуг.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року ( а.с. 201).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року ( а.с. 202). Об`єднано апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року по справі №903/834/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 травня 2023 року в справі №903/834/22 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 14 червня 2023 року об 14:00 год (а.с. 205).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив, в котрому Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги Позивача та просив задоволити апеляційну скаргу Відповідача, рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийнявши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач вказав, що Позивач як доказ наявності заборгованості Відповідача долучає до позовної заяви Акт здачі- приймання робіт ( надання послуг) №970-0005-1 від 27 грудня 2019 року, який повністю заперечуємо і який не відповідає вимогам, який законодавець ставить до первинних документів, оскільки в ньому зокрема відсутній підпис (печатка) Відповідача, що з врахуванням вищевказаного, не може бути первинним документом для підтвердження здійснення господарської операції, в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, на переконання Відповідача, Позивач безпідставно стверджує в позовній заяві про надання Відповідачу Акту здачі- приймання робіт ( надання послуг) №970-0005-1 від 27 грудня 2019 року на підписання, та акцентує, жодних доказів такого Позивач не надає, факт надання Позивачем такого Акта Відповідач заперечує. Вказує, що це ж стосується листів №108 від 17 червня 2022 року та №13 від 16 лютого 2022 року, долучених до позову Позивачем, отримання яких Відповідач заперечує, адже докази протилежного Позивачем не долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 червня 2023 року клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні від 14 червня 2023 року, в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі Позивача, просив її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. При цьому, представник Позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача. Представник Позивача вказав, що залишено поза увагою акт звірки взаємних розрахунків від 31 серпня 2022 року, надісланий головним бухгалтером Відповідача Володимиром Грубським через додаток Viber головному бухгалтеру Позивача ОСОБА_1. Представник вказав, що Позивачем неодноразово наголошувалось, що з огляду на проведення господарської операції, з монтажу топочного пристрою у бухгалтерському обліку, Відповідач скористався правом на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, що підтвердять податкові декларації з ПДВ Відповідача за січень-лютий 2020 року. Водночас, представник Позивача зазначає, що ці аргументи Позивача залишились поза увагою суду. Поза увагою суду залишились і неодноразові звертання Позивачем уваги суду на поведінку Відповідача, яка полягала у ігноруванні будь-яких контактів з Позивачем. Вказує, що саме в силу такої поведінки у Позивача відсутній підписаний Відповідачем Акт здачі-приймання робіт № 970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року. Також представник Позивача зазначає, що реєстрація податкової накладної в ЄРПН має важливе доказове значення в доведенні факту монтаж Позивачем топочного пристрою, оскільки надсилаючи для реєстрації в ЄРПН складені податкові накладні на суму 399500 грн. Позивач виконував вимоги статей 187 та 201 Податкового кодексу України, тобто складав податкову накладну на дату виникнення податкових зобов`язань, оскільки а ні 18 вересня 2019 року, а ні 27 грудня 2019 року не було надходження коштів від Відповідача, то єдиною підставою для складання податкової накладної є постачання товарів/послуг.

В судовому засіданні від 14 червня 2023 року представник Відповідача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі Відповідача, просив її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, представник Відповідача вказав, що пунктами 6.1 та 6.2 Договору №970-0-005 від 11 лютого 2019 року передбачено, що Позивач гарантує якість закінчених (виконаних) робіт по цьому Договору та можливість їх експлуатації не менше строку гарантійних зобов`язань. Гарантійні зобов`язання оформляються окремим документом з підписом та печаткою Позивача та надаються Відповідачу разом з останнім Актом приймання-передачі виконаних робіт. Представник вказав, що у разі невиконання цієї умови останній Акт приймання - передачі виконаних робіт Відповідач має право не підписувати та затримати усі належні Позивачу платежі до отримання вищевказаного документу та технічної документації по обладнанню. Також представник Відповідача звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що жодних гарантійних зобов`язань, жодної технічної документації по обладнанню відповідачу позивачем надано не було, як і не було надано для підпису акт приймання-передачі виконаних робіт. В матеріалах справи відсутні докази направлення чи надання Відповідачу вищевказаних документів. Оскільки Позивачем не було виконано умови договору щодо поставки всього обладнання, пуску його в роботу та надання гарантійних зобов`язань з технічною документацією Відповідач, у свою чергу, керуючись пунктом 6.2 Договору № 970-0-005, то за доводами представника Відповідача, Відповідач мав право затримати усі належні Позивачу платежі.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг Позивача та Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 11 лютого 2019 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №970-0-005 (надалі - Договір; а.с. 10-11).

Згідно з пунктами 1.1, 3.1 Договору, Відповідач передає, а Позивач приймає на себе виконання робіт з виготовлення, поставки та встановлення двох механічних пристроїв з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 для переведення котла Інвеста на спалювання вугілля та с/г пожинків.

Загальна вартість робіт за Договором на день його підписання складає 8140000 грн, у тому числі ПДВ.

Пунктом 3.2 Договору узгоджено, що детальна інформація щодо найменування роботи, їх вартості, умов розрахунків, які надаються за цим Договором, визначається окремим кошторисом № 1.

Відповідно до кошторису № 1 предметом Договору охоплювалось: механічний толочний пристрій з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250- 2 шт., вартістю 7 200 000 грн; монтаж рами решітки на котел - вартістю 400 000 грн; монтаж колосникового полотна з приводом - вартістю 480 000 грн; монтаж вугільного ящика з регулятором товщини палива - вартістю 60 000 грн.

Разом з ПДВ - 8 140 000 грн.

Цим же кошторисом № 1 сторони узгодили умови розрахунків: за постачання толочного пристрою з решіткою - 50% авансу, 35% вартості по готовності товару до відправлення зі складу постачальника, 15% після відгрузки; за проведення монтажної роботи - 50% передоплата, 35% по готовності обладнання до пуску, а 15% завершальний розрахунок проводиться на підставі двосторонніх актів виконаних робіт, після пуску обладнання в роботу, шляхом безготівкового перерахунку протягом трьох банківських днів з дня підписання актів.

В подальшому сторони узгодили поставку та монтаж лише одного топочного пристрою.

На виконання умов Договору, Позивач передав Відповідачу один механічний топочний пристрій з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 вартістю 3 600 000 грн, що підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №970-005-1 від 18 вересня 2019 року.

Факт отримання вантажу Відповідачем підтверджується також товарно - транспортною накладною №2 від 5 серпня 2019 року, на якій міститься підпис вантажоодержувача - Відповідача.

Відповідач не подав суду доказів на підтвердження відсутності повноважень особи, яка прийняла вантаж, чи неналежності їй підпису.

Водночас, в судовому засіданні представник Відповідача не заперечив факту отрмиання самого товару, а заперечував факт здійснення Позивачем монтажних робіт, вказуючи, що на даний час механічний толочний пристрій не працює з огляду на нездійснення Позивачем монтажу.

З оригіналу акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №970-005-1 від 18 вересня 2019 року встановлено, що він підписаний зі сторони Відповідача директором Коломій І.М. і ще двома особами, зі сторони Позивача - директором Печенюк В.П., скріплений печатками підприємств.

На переконання Позивача, Відсутність акту у Відповідача не звільняє його від виконання зобов`язання з оплати, взятого за Договором.

Доказів на підтвердження того факту, що представники Відповідача не підписували акту, Відповідач суду не надав, клопотань про призначення експертизи не заявляв.

Разом з тим, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах тощо.

При цьому, Позивач зазначає що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі Відповідача, а також про звернення Відповідача до правоохоронних органів про підробку печатки Відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції: у прийнятті товару.

Разом з тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, за передачу Позивачем однієї одиниці механічного топочного пристрою вартістю 3 600 000 грн, Відповідач сплатив:

· 50% авансу (1 800 000 грн) згідно з платіжними дорученнями: № 120 від 26 лютого 2019 року на суму 500 000 грн, у т.ч. 83333 грн 33 коп. ПДВ; № 151 від 6 березня 2019 року на суму 200 000 грн, у т.ч. 33 333 грн 33 коп. ПДВ; № 210 від 1 квітня 2019 року на суму 1 100 000 грн, у т.ч. 183 333 грн 33 коп. ПДВ;

· 35% вартості по готовності топочного пристрою до відправки згідно з платіжним дорученням № 592 від 30 липня 2019 року на суму 1 260 000 грн, у т.ч. 210 000 грн ПДВ;

· в подальшому - 170 000 грн вартості переданого топочного пристрою згідно з платіжними дорученнями № 601 від 6 серпня 2019 року на суму 100 000 грн, у т.ч. 16 666 грн 67 коп. ПДВ; № 613 від 19 серпня 2019 року на суму 70 000 грн, у т.ч.11 666 грн 67 коп. ПДВ;

· згідно з платіжним дорученням № 999 від 11 грудня 2019 Відповідач сплатив Позивачу ще 100 000 грн вартості топочного пристрою.

Наведені докази свідчать про те, що всього Відповідач оплатив вартість топочного пристрою на загальну суму 3 330000 грн (3 060 000 + 170 000 + 100000), з огляду на, що заборгованість Відповідача за топочний пристрій складає 270000 грн (3600 000 - 3 330 000).

Позивач в позовній заяві зазначає, що у зв`язку з надходженням коштів від Відповідача та виникненням податкових зобов`язань з ПДВ Позивач склав та зареєстрував у ЄРПН наступні податкові накладні: №13 від 6 березня 2019 року на суму 200000 грн, у т.ч. 33333 грн 33 коп. ПДВ; №14 від 1 квітня 2019 року на суму 1100000 грн, у т.ч. 183333 грн 33 коп. ПДВ; №73 від 30 липня 2019 року на суму 1260000 грн, у т.ч. 210000 грн ПДВ; №77 від 6 серпня 2019 року на суму 100000 грн, у т.ч. 16666 грн 67 коп. ПДВ; №80 від 13 серпня 2019 року на суму 70000 грн, у т.ч. 11666 грн 67 коп. ПДВ, що на переконання Позивача, додатково підтверджує отримання товару Відповідачем.

Як стверджує Позивач у позовній заяві, з вересня по грудень 2019 року Позивач за замовленням Відповідача виконував монтажні роботи зі встановлення та підготовки топочного пристрою до запуску в роботу; вартість монтажних робіт склала 332 916 грн 67 коп. (399 500 грн з ПДВ), у тому числі: монтаж рами решітки на котел - 141 666 грн; монтаж колосникового полотна з приводом -170 000 грн; монтаж вугільного ящика з регулятором товщини палива - 21 250 грн.

Позивач посилається на те, що він за результатами виконаних монтажних робіт склав акт №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) на загальну суму 399500 грн 67 коп., який надав Відповідачу для підписання. Проте, Відповідач акту не підписав, зауважень не висловив, залишивши монтажні роботи неоплаченими.

Позивач зважаючи на вищевстановлені обставини, звернувся до суду з позовом з метою захисту порушеного, на його думку права до Відповідача про стягнення 399500 грн за монтажні роботи та 270000 грн заборгованості по Договору за поточний пристрій.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу дії частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності з пунктом 1 частиною 2 статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статтею 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу дії статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

В силу дії частини 1 статті 682 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

Відповідно до статті 683 Цивільного кодексу України якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту.

Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Під комплектністю товару слід розуміти сукупність деталей, вузлів, окремих складових частин товару (комплектуючих виробів), які утворюють єдине ціле, що використовується за загальним призначенням. Поняття комплектності застосовується до таких технічно складних виробів, як обладнання, машини, прилади, а також до споживчих товарів, зокрема, споживчої техніки.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи заперечення, наведені в апеляційній скарзі Позивача щодо відмови в стягненні заборгованості за виконані монтажні роботи, виконання котрих підтверджено долученими до матеріалів справи доказами та Відповідача щодо того, що в силу дії вимог пункту 6.2 Договору строк оплати не настав, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено колегією суду вище в даній постанові на виконання умов Договору Позивач передав Відповідачу один механічний топочний пристрій з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 вартістю 3600000 грн, що підтверджується оригіналом акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) №970-005-1 від 18 вересня 2019 року, який підписаний без будь-яких зауважень та застережень, скріплений відтиском печаток сторін (а.с. 95).

Факт отримання вантажу Відповідачем підтверджується оригіналом товарно - транспортної накладної №2 від 5 серпня 2019 року, на якій міститься підпис вантажоодержувача - Відповідача (а.с. 98).

В той же час, зважаючи на заперечення Відповідача щодо достовірності таких доказів, Відповідач не подав суду доказів на підтвердження відсутності повноважень особи, яка прийняла вантаж, чи неналежності їй підпису.

Разом з тим в судовому засіданні представник Відповідача не заперечив факту отрмиання самого товару, а заперечував факт здійснення Позивачем монтажних робіт, вказуючи, що на даний час механічний толочний пристрій не працює з огляду на нездійснення Позивачем монтажу.

Доказів на підтвердження того факту, що представники Відповідача не підписували акту, Відповідач суду не надав, клопотань про призначення експертизи не заявляв.

Разом з тим, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, тому відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах тощо.

Підписи осіб, які містяться на акті зі сторони Відповідача, скріплені печаткою Відповідача, що засвідчує легітимність підписів перед третіми особами.

Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача, а також про звернення відповідача до правоохоронних органів про підробку печатки відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції: у прийнятті товару.

Доказів загублення, викрадення або в інший спосіб вибуття печатки, що міститься на акті №970-005-1 від 18 вересня 2019 року, з володіння Відповідача або використання її іншою особою, Відповідач суду не надав.

Разом з цим, посилаючись на невідповідність відтиску печатки, Відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень.

Враховуючи наведене, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відтиск печатки на акті №970-005-1 від 18 вересня 2019 року не належить відтиску печатки Відповідача, а відтак, заперечення Відповідача у цій частині не приймаються апеляційним господарським судом з огляду на їх необґрунтованість.

В той же час, за передачу Позивачем однієї одиниці механічного топочного пристрою вартістю 3 600 000 грн, Відповідач сплатив:

· 50% авансу (1 800 000 грн) згідно з платіжними дорученнями: № 120 від 26 лютого 2019 року на суму 500 000 грн, у т.ч. 83333 грн 33 коп. ПДВ; № 151 від 6 березня 2019 року на суму 200 000 грн, у т.ч. 33 333 грн 33 коп. ПДВ; № 210 від. 1 квітня 2019 року на суму 100 000 грн, у т.ч. 183 333 грн 33 коп. ПДВ;

· 35% вартості по готовності топочного пристрою до відправки згідно з платіжним дорученням № 592 від 30 липня 2019 року на суму 1 260 000 грн, у т.ч. 210 000 грн ПДВ;

· в подальшому - 170000 грн вартості переданого топочного пристрою згідно з платіжними дорученнями № 601 від 6 серпня 2019 року на суму 100 000 грн, у т.ч. 16 666 грн 67 коп. ПДВ; № 613 від 19 серпня 2019 року на суму 70 000 грн, у т.ч. 11 666 грн 67 коп. ПДВ;

· згідно з платіжним дорученням № 999 від 11 грудня 2019 року Відповідач сплатив Позивачу ще 100 000 грн вартості топочного пристрою.

Наведені докази свідчать про те, що всього Відповідач оплатив вартість топочного пристрою на загальну суму 3 330 000 грн (3 060 000 + 170 000 + 100 000).

Що ж стосується посилання Відповідача як на підставу відмови в оплаті частини заборгованості на пункту 6.2 Договору, то колегія суддів вважає такі посилання не обгрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що Позивач гарантує якість закінчених (виконаних) робіт по цьому Договору і обладнання та можливість їх експлуатації не менше строку гарантійних зобов`язань.

У відповідності до пункту 6.2 Договору, гарантійні зобов`язання оформляються окремим документом з підписом та печаткою Позивача та надаються Відповідачу разом із останнім Актом приймання-передачі виконаних робіт. У разі невиконання цієї умови останній Акт приймання-передачі виконаних робіт Відповідач має право не підписувати та затримати усі належні Позивачу платежі до отримання вищевказаного письмового документа та технічної документації по обладнанню.

В той же час, матеріали справи не містять будь-якого листування між Позивачем та Відповідачем щодо не підписання акту здачі-приймання виконаних робіт та затримки усіх належних Позивачу платежів саме з огляду на неподання Позивачем по закінченню робіт останнього Акту приймання-передачі виконаних робіт. Також суд апеляційної інстанції констатує і відсутність докази того, що такі роботи свідчили про завершення всього комплексу робіт по Договору, що й мало стати підставою для оформлення гарантійних зобов`язань.

При цьому, Відповідач залишає поза увагою те, що пунктом 5.1 Договору передбачено те, що виконання етапів та закінчення робіт оформляється саме двосторонніми актами.

Відповідно по завершенню робіт з поставки механічного топочного пристрою з решіткою типу ТЧ-3,44х8,250 складено двосторонній акт №970-005-1 до Договору, який без будь-яких застережень підписано та скріплено відтиском печатки Відповідача, і при цьому, проведено часткову оплату по такому акту.

Отже, заборгованість Відповідача за топочний пристрій складає 270000грн (3600000 - 3 330 000).

Відповідно, колегія суддів прийшла до висновку, що заборгованість Позивача в розмірі 270000 грн підтверджена належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги про стягнення 270000 грн по Договору є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом в цій частині.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в даній справі без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення 399500 грн за виконані монтажні роботи, то колегія суддів розглянувши позовні вимоги в цій частині зауважує наступне.

Свої позовні вимоги щодо стягнення 399 500 грн за виконані монтажні роботи Позивач обгрунтовує податковими накладними та надісланням на адресу Відповідача акта №970-0-005-1 здачі-прийняття робіт, який підписаний зі сторони Позивача та не підписаний зі сторони Відповідача (на звороті а.с. 58).

У зв`язку з надходженням коштів від Відповідача та виникненням податкових зобов`язань з ПДВ Позивач склав та зареєстрував у ЄРПН наступні податкові накладні: №13 від 6 березня 2019 року на суму 200000 грн, у т.ч. 33333 грн 33 коп. ПДВ; №14 від 1 квітня 2019 року на суму 1100000 грн, у т.ч. 183333 грн 33 коп. ПДВ; №73 від 30 липня 2019 року на суму 1260000 грн, у т.ч. 210000 грн ПДВ; №77 від 6 серпня 2019 року на суму 100000 грн, у т.ч. 16666 грн 67 коп. ПДВ; №80 від 13 серпня 2019 року на суму 70000 грн, у т.ч. 11666 грн 67 коп. ПДВ, що додатково підтверджує отримання товару Відповідачем.

Як стверджує Позивач у позовній заяві, з вересня по грудень 2019 року Позивач за замовленням Відповідача виконував монтажні роботи зі встановлення та підготовки топочного пристрою до запуску в роботу; вартість монтажних робіт склала 332 916 грн 67 коп. (399 500 грн з ПДВ), у тому числі: монтаж рами решітки на котел - 141 666 грн; монтаж колосникового полотна з приводом -170 000 грн; монтаж вугільного ящика з регулятором товщини палива - 21 250 грн.

Позивач посилається на те, що він за результатами виконаних монтажних робіт склав акт №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) на загальну суму 399500 грн 67 коп., який надав Відповідачу для підписання. Проте, Відповідач акту не підписав, зауважень не висловив, а тому монтажні роботи залишились неоплаченими.

Колегія суду констатує, що зі змісту Договору, укладеного між сторонами у справі, слідує, що він містить елементи договорів купівлі- продажу та підряду.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною першою статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, згідно з положеннями статей 853, 882 Цивільного кодексу України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими.

Позивач, який є підрядником за Договором, у позовній заяві стверджує, що Позивач за замовленням Відповідача з вересня по грудень 2019 року виконав монтажні роботи на загальну суму 399 500 грн, та оформив факт виконання робіт актом № 970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року, та стверджує, що директор філії Позивача (Печенюк В.П.) особисто надав у день монтажу директору Відповідачу (Коломію І.М.) акт для підписання.

В той же час Позивач стверджує, що Відповідач, який є замовником робіт, не підписав акту та не висловив заперечень щодо виконання тих робіт, які вказані в актах.

В силу дії частини 1 статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, на Позивача та Відповідача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

В той же час суд апеляційної інстанції констатує на тому, що Позивачем, окрім як непідписаного акту №970-0-005-1, не подано доказів, які б свідчили про те, що він надавав Відповідачу акт №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року для підписання, тобто, що Позивач пропонував Відповідачу прийняти роботи.

Жодних доказів про те, що Відповідач відмовився від підписання акту, матеріали справи також не містять.

Крім цього, матеріали справи також не містять інших доказів на підтвердження факту виконання Позивачем монтажних робіт за замовленням Відповідача на загальну суму 399 500 грн.

Що ж стосується покликання Позивача в апеляційній скарзі на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2023 року по справі №902/1010/22 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Литсінді» до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер» в особі філії «ВП «Цукорремналадка» ПрАТ «Акціонерна компанія «Сатер» про стягнення 1013267 грн 28 коп.) як на преюдиційні обставини щодо здійснення монтажних робіт встановлені в справі №902/1010/12, то колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки.

По-перше, спір в даній справі виник між Позивачем та іншою юридичною особою.

По-друге, Відповідач не є учасником справи №902/1010/22.

По-третє, із судових рішень по справі №902/1010/22 не вбачається, що предметом дослідження був Договір, котрий є підставою виникнення позовних вимог в даній справі, зокрема, обставини щодо виконання монтажних робіт саме у відповідача по Договору на суму 399500 грн.

По-четверте, в судових рішеннях по справі №902/1010/22 чітко зазначено про укладення двох різних договорів, а саме 7 березня 2019 року укладено договір постачання №008, а також 7 березня 2019 року укладено договір №921-0-009 на виконання монтажних робіт.

По-п`яте, сторонами по справі № 902/1010/22, також підписано два різні акти щодо здачі-приймання робіт (надання послуг) та виконання монтажних робіт, зокрема, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2 від 27 грудня 2019 року щодо монтажу механічного пристрою.

Все вищевказане вказує на те, що Позивачем жодним чином не доведено, що роботи за котрі в вищеописаній справі стягнуто апеляційним господарським судом відповідні кошти і обставини встановлені в даній справі щодо здійснення зазначених робіт стосуються саме моменту обладнання, котре поставлено Позивачем для Відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Позивач у встановленому законом порядку не довів факту надання Відповідачу акту №970-0-005-1 від 27 грудня 2019 року для підписання, враховуючи умови розрахунку, узгоджені сторонами у кошторисі №1, який є невід`ємною частиною Договору як і не довів факту виконання монтажних робіт. В той же час, суд констатує, що за спірного Договору 15% завершального розрахунку проводиться на підставі двосторонніх актів виконаних робіт, після пуску обладнання в роботу, шляхом безготівкового перерахунку протягом трьох банківських днів з дня підписання актів. Все вказане на переконання колегії суду свідчить про те, що у Відповідача не настав строк для виконання зобов`язання з оплати за монтажні роботи на загальну суму 399 500 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що Позивач не довів факту виконання ним монтажних робіт.

Відтак, розглядаючи такі позовні вимоги в правовому полі дії статті 837 Цивільного кодексу України (в якій зазначено, що у замовника виникає обов`язок оплатити виконану роботу), з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів котрі б вказували про виконання монтажних робіт Позивачем, колегія суддів прийшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з Відповідача 399 500 грн заборгованості за монтажні роботи.

Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом в цій частині.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін і в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача та Відповідача, викладені в апеляційних скаргах, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, та не спростовують законність оспорюваного рішення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд повністю задовольняє позовні вимоги Позивача частково, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Позивача та Відповідача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "САТЕР" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року в справі №903/834/22 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року в справі №903/834/22 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 22 лютого 2023 року в справі №903/834/22 - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

6. Справу №903/834/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.