ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 44/227-б (910/14676/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Білоус В. В., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу Компанії Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2022

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна" в особі ліквідатора Кандаурової Анни Павлівни

до ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Компанія Марі Брізар Вайн енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits)

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Рафінад-Медіа"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 44/227-б

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна"

Учасники справи:

ТОВ "Бельведер Україна": не з`явився;

ОСОБА_1 : не з`явився;

Компанія Марі Брізар Вайн енд Спірітс: Довбиш С. П. (адв.);

ТОВ "Рафінад-Медіа": не з`явився;

1. Короткий зміст заявлених вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна" (далі - ТОВ "Бельведер України", позивач) в особі ліквідатора Кандаурової А.П. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме частку 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Італьяно в Україні, Лтд" та визнати право власності на це майно за позивачем.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно вибуло з власності позивача за результатами проведення 13.11.2014 другого повторного аукціону. В подальшому результати аукціону та договір купівлі-продажу майна було визнано недійсним, проте спірне майно було неодноразово переоформлене з переможця аукціону ТОВ "Авігаль" на інших осіб.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2022, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023, в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Бельведер Україна" відмовлено повністю.

2.2. Судові рішення мотивовані тим, що:

- позивачем не доведено, що відповідач володіє майном, яке було продано на аукціоні. Тобто частка, якою володіє відповідач, не є тим майном, яке продане на аукціоні, а тому не може бути витребувана в порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу України;

- учасник ТОВ "Буассон Еліт "Бельведер Груп" ОСОБА_1 не має відношення до часток, які продавалися на другому повторному аукціоні з продажу майна банкрута, результати якого в подальшому було визнано недійсними. Відповідач набув належну йому частку номінальною вартістю 20 000 грн від ОСОБА_3 , яка внесла її до статутного капіталу цього Товариства;

- належним способом захисту прав кредиторів є звернення до суду із позовом про стягнення збитків з винних осіб, які допустили порушення діючого законодавства при проведені другого повторного аукціону з продажу майна боржника, який відбувся 13.11.2014 та визнаний недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 у справі №44/227-б.

3. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3.1. У провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідації, введеної постановою суду від 22.01.2014, перебуває справа №44/227-б про банкрутство ТОВ "Бельведер Україна", порушена ухвалою від 01.07.2011 за заявою ТОВ "Рафінад-Медіа". Починаючи з 22.10.2020 повноваження ліквідатора банкрута здійснює арбітражний керуючий Кандаурова А.П.

3.2. 13.11.2014 відбувся другий повторний аукціон (перший та повторний аукціони були визнані такими, що не відбулись, у зв`язку з відсутністю заяв на участь у конкурсі), в ході якого здійснено продаж майна боржника, у тому числі того, яке було предметом забезпечення, а саме:

- 100% корпоративних прав в ТОВ "Буасон Еліт "Белведер Груп",

- 100% корпоративних прав в ТОВ промислово-інвестиційному спільному українському-американському підприємстві "Італьяно в Україні, ЛТД";

- автомобіль VOLKSWAGEN NEW BEETLE, р.в. 1998 , номер об`єкта НОМЕР_2 ;

- автомобіль CITROEN С4 PICASSO, р.в. 2008 , номер об`єкта НОМЕР_4 .

3.3. Переможцем аукціону по лоту 1 було визнано ТОВ "Авігаль", в результаті чого між боржником в особі ліквідатора арбітражного керуючого Щербаня О.М. та ТОВ "Авігаль" було укладено договір купівлі-продажу лоту 1.

3.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі №44/227-б відмовлено у задоволенні заяви Компанії "Бельведер С.А." про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону та договору купівлі-продажу №14/11-14 від 14.11.2014, укладеного між ТОВ "Бельведер Україна" в особі арбітражного керуючого Щербаня О.М. та TOВ "Авігаль" на аукціоні, що відбувся 13.11.2014.

3.5. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 у справі №44/227-б вирішено:

- визнати недійсними результати проведення другого повторного аукціону з продажу майна ТОВ "Бельведер Україна", який відбувся 13.11.2014 о 12.00 за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 1 ;

- визнати недійсним Біржовий договір купівлі-продажу №14/11-14 від 14.11.2014, який складається з цілісного майнового комплексу у складі: частка 100% в статутному капіталі ТОВ "Буассон Еліт "Бельведер Груп"; частка 100% в статутному капіталі ТОВ (промислово-інвестиційне спільне українсько-американське підприємство) "Італьяно в Україні, ЛТД" (ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД"); легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, рік випуску 2008; легковий автомобіль марки Volkswagen, модель NEW BEETLE, рік випуску 1998; офісні меблі в кількості 11 одиниць, укладений на другому повторному аукціоні з продажу майна ТОВ "Бельведер Україна" між ТОВ "Бельведер Україна" в особі ліквідатора Щербаня Олексія Миколайовича і ТОВ "Авігаль";

- зобов`язати ліквідатора Щербаня О . М . вжити заходів по поверненню до ліквідаційної маси майна ТОВ "Бельведер Україна", відчуженого за Договором купівлі-продажу Лоту 1, який складається з цілісного майнового комплексу у складі: частка 100% в статутному капіталі ТОВ "Буассон Еліт "Бельведер Груп"; частка 100% в статутному капіталі ТОВ (промислово-інвестиційне спільне українсько-американське підприємство) "Італьяно в Україні, ЛТД" (ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД"); легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, рік випуску 2008; легковий автомобіль марки Volkswagen, модель NEW BEETLE, рік випуску 1998; офісні меблі в кількості 11 одиниць, укладеного на другому повторному аукціоні з продажу майна ТОВ "Бельведер Україна" між ТОВ "Бельведер Україна" в особі ліквідатора Щербаня О . М . і ТОВ "Авігаль";

- зобов`язати ліквідатора Щербаня О . М . виконати свої зобов`язання щодо належного формування ліквідаційної маси, узгодити з ОСОБА_5 порядок реалізації та вартість майна ТОВ "Бельведер Україна", яке є предметом застави, а саме: частка 100% в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Буассон Еліт "Бельведер Груп"; частка 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю (промислово-інвестиційне спільне українсько-американське підприємство) "Італьяно в Україні, ЛТД" (ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД"); легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, рік випуску 2008; легковий автомобіль марки Volkswagen, модель NEW BEETLE, рік випуску 1998; офісні меблі в кількості 11 одиниць, для його подальшої реалізації.

3.6. До державної реєстрації змін складу учасників та розподіл їх часток у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД", які відбулись в червні 2021 року, учасниками товариства були дві фізичні особи ОСОБА_6 із внеском у розмірі 13 597 071 грн та ОСОБА_7 із внеском у розмірі 1 510 119 грн. Загальний розмір статутного капіталу - 15 101 190 грн.

3.7. На підставі Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" №18-06/1-21 від 18.06.2021 було проведено державну реєстрацію змін щодо складу учасників та розмірів їх часток, збільшено розмір статутного капіталу. Відтак, учасниками товариства стали три фізичні особи: ОСОБА_6 із часткою у розмірі 13 591 071 грн, ОСОБА_7 із часткою у розмірі 1 510 119 грн, ОСОБА_8 із часткою у розмірі 20 000 грн. Загальний розмір Статутного капіталу було збільшено за рахунок внеску ОСОБА_8 до 15 121 190 грн.

3.8. На підставі Протоколу №8-08/1-21 від 08.07.2021 ОСОБА_7 вийшов зі складу учасників товариства, у зв`язку з чим було проведено державну реєстрацію змін щодо складу учасників та розміру статутного капіталу. Учасниками товариства залишились ОСОБА_6 із часткою у розмірі 13 591 071 грн та ОСОБА_8 із часткою у розмірі 20 000 грн. Внаслідок виходу ОСОБА_7 загальний розмір статутного капіталу становив 13 611 071 грн.

3.9. 13.07.2021 на підставі Протоколу №13-07/1-21 ОСОБА_6 вийшов зі складу учасників товариства, про що проведено державну реєстрацію. Єдиним учасником товариства залишився ОСОБА_8 із часткою у розмірі 20 000 грн. Внаслідок виходу ОСОБА_6 загальний розмір статутного капіталу зменшився до 20 000 грн.

3.10. В подальшому 16.08.2021 на підставі акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства проведено державну реєстрацію змін, відповідно до яких ОСОБА_1 набув частку у розмірі 20 000 грн, яка належала ОСОБА_8 , і став єдиним учасником товариства. Загальний розмір статутного капіталу - 20 000 грн.

3.11. Учасник товариства ОСОБА_1 не має відношення до часток, які продавалися на другому повторному аукціоні з продажу майна банкрута, результати якого в подальшому було визнано недійсними. ОСОБА_1 набув належну йому частку номінальною вартістю 20 000 грн від ОСОБА_3 , яка внесла її до статутного капіталу товариства.

4. Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

4.1. Компанія Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2022, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

4.2. Постановляючи оскаржувані судові рішення у цій справі суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування статей 387, 388 Цивільного кодексу України, підпункту "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/6355/20, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 08.08.2022 у справі №911/2780/20, від 08.06.2021 у справі №906/1336/19, від 08.09.2020 у справі №916/667/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц.

5. Позиція інших учасників справи щодо касаційної скарги

5.1. Відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

6. Касаційне провадження

6.1. Ухвалою Верховного Суду від 21.03.2023 касаційну скаргу Компанії Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 у справі № 44/227-б (910/14676/21) залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме: надати документ про доплату (зарахування) судового збору у розмірі 6 396 грн.

6.2. 30.03.2023 Компанією Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) направлено до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додано документ про доплату (зарахування) судового збору у розмірі 6 396 грн.

6.3. Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2022, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2023 о 15:15.

6.4. 22.05.2023 до Верховного Суду надійшло клопотання ліквідатора ТОВ "Бельведер Україна" Кандаурової А. П. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю ліквідатора прибути в судове засідання, призначене на 23.05.2023, через хворобу малолітньої дитини.

6.5. Колегія суддів, врахувавши, що учасникам справи було надано можливість висловити свою позицію по суті викладених у касаційній скарзі доводів і явка представників учасників справи не визнавалася Судом обов`язковою, відмовила у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки ліквідатором не наведено існування обставин, які б об`єктивно перешкоджали розгляду цієї справи. Крім того,.

6.6. Представник Компанії Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) підтримала касаційну скаргу з викладених у ній підстав, просила Суд скаргу задовольнити.

6.7. Решта учасників явку своїх представників у судове засідання не забезпечила, заяв або клопотань з цього приводу до Суду не направляли, крім ліквідатора ТОВ "Бельведер Україна" Кандаурової А. П., про що зазначалося вище.

6.8. До визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом касаційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 23.05.2023.

6.9. Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників, які не забезпечили явку представників.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. У даній справі розглядаються позовні вимоги ліквідатора ТОВ "Бельведер України" Кандаурової А. П. до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння майна, а саме частку у розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, Лтд", та визнання права власності на це майно за позивачем. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірне майно було реалізовано на другому повторному аукціоні 13.11.2014, результати якого та договір купівлі-продажу майна, укладений з переможцем торгів, в подальшому були визнані недійсними. Однак на час звернення з цим позовом до суду вказане майно було неодноразово переоформлене з переможця аукціону на інших осіб.

7.2. Місцевий господарський суд у задоволенні позову відмовив повністю, зазначивши про те, що майно, власником якого є ОСОБА_1 та яке просить витребувати позивач, не є тим майном, що було реалізовано на аукціоні, а тому не може бути витребувано на користь позивача. Крім того, суд вказав на те, що у даному випадку належним способом захисту прав кредиторів є звернення до суду з позовом про стягнення збитків з винних осіб, які допустили порушення законодавства при проведені аукціону з продажу майна боржника.

7.3. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду та залишив без змін рішення про відмову у задоволенні позову.

7.4. Аргументи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а також не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах (пункт 4.2 цієї постанови).

7.5. Врахувавши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених у цій справі обставин, Верховний Суд зазначає наступне.

7.6. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

7.7. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

7.8. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

7.9. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

7.10. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи:

- на стадії ліквідаційної процедури у справі №44/227-б про банкрутство ТОВ "Бельведер Україна" 13.11.2014 проведено другий повторний аукціон, в ході якого здійснено продаж майна боржника, у тому числі того, яке було предметом забезпечення, а саме: 100% корпоративних прав в ТОВ "Буасон Еліт "Белведер Груп"; - 100% корпоративних прав в ТОВ промислово-інвестиційному спільному українському-американському підприємстві "Італьяно в Україні, ЛТД"; автомобіль VOLKSWAGEN NEW BEETLE, р.в. 1998, номер об`єкта НОМЕР_2 ; автомобіль CITROEN С4 PICASSO, р.в. 2008, номер об`єкта НОМЕР_4 ; офісні меблі в кількості 11 одиниць (лот 1);

- переможцем аукціону по лоту 1 визнано ТОВ "Авігаль", з яким було укладено відповідний договір купівлі-продажу;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 у справі №44/227-б визнано недійсними результати другого повторного аукціону та Біржовий договір купівлі-продажу №14/11-14 від 14.11.2014, укладений між ТОВ "Бельведер Україна" в особі арбітражного керуючого Щербаня О.М. та TOВ "Авігаль" на аукціоні, що відбувся 13.11.2014; зобов`язано ліквідатора вжити заходів щодо повернення до ліквідаційної маси відчуженого на аукціоні майна ТОВ "Бельведер Україна" (лот 1) для його подальшої реалізації;

- придбане ТОВ "Авігаль" майно було переоформлене на інших осіб, зокрема щодо частки у розмірі 100% в статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" відбулася державна реєстрація змін складу учасників та розподілу часток у статутному капіталі вказаного товариства.

7.11. Відмовляючи у задоволенні позову ліквідатора, суди попередніх інстанцій зазначили про те, що майно, власником якого є ОСОБА_1 та яке просить витребувати позивач, не є тим самим майном, що було реалізовано на аукціоні, з огляду на наступне:

- станом на червень 2021 року учасниками ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" були фізичні особи ОСОБА_6 із внеском у розмірі 13 597 071 грн та ОСОБА_7 з внеском у розмірі 1 510 119 грн, загальний розмір статутного капіталу складав 15 101 190 грн;

- 18.06.2021 до складу учасників ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" включено ОСОБА_8 , внесок якого до статутного капіталу склав 20 000 грн. Відповідно учасниками товариства стали ОСОБА_6 із часткою у розмірі 13 591 071 грн, ОСОБА_7 з часткою у розмірі 1 510 119 грн та ОСОБА_8 з часткою у розмірі 20 000 грн. Загальний розмір статутного капіталу збільшено за рахунок внеску ОСОБА_8 до 15 121 190 грн;

- 08.07.2021 ОСОБА_7 вийшов зі складу учасників товариства, у зв`язку з чим учасниками ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" залишились ОСОБА_6 із часткою у розмірі 13 591 071 грн та ОСОБА_8 з часткою у розмірі 20 000 грн. Загальний розмір статутного капіталу зменшено до 13 611 071 грн;

- 13.07.2021 ОСОБА_6 вийшов зі складу учасників товариства, у зв`язку з чим єдиним учасником ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" залишився ОСОБА_8 і загальний розмір статутного капіталу зменшився до 20 000 грн;

- відповідно до акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" від 16.08.2021 ОСОБА_1 набув частку у розмірі 20 000 грн, яка належала ОСОБА_8 , і став єдиним учасником товариства. Загальний розмір статутного капіталу - 20 000 грн.

7.12. Колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що належна ОСОБА_1 частка 100% в статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" не є тим самим майном боржника у складі лота 1, яке було реалізовано на аукціоні 13.11.2014, виходячи з наступного.

7.13. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

7.14. Згідно з частиною першою статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

7.15. Отже, об`єктами цивільних прав також є майнові права, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

7.16. До майнових прав належить право на частку в статутному капіталі господарської організації, а до корпоративних - права із частки, які відповідно до статті 167 ГК України надають право на управління, на дохід у вигляді дивідендів та інші права, передбачені законом та статутними документами.

7.17. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставин у цій справі:

- до складу майна боржника (ТОВ "Бельведер України"), реалізованого на другому повторному аукціоні, який проведено 13.11.2014, було включено частку у розмірі 100% в статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД";

- з серпня 2021 року власником частки у розмірі 100% в статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" є ОСОБА_1 .

7.18. В оскаржуваних судових рішеннях суди послалися на номінальну вартість належної ОСОБА_1 частки, яку він набув у власність від ОСОБА_8 , у розмірі 20 000 грн, як підтвердження відмінності належного відповідачеві майна від реалізованого на аукціоні майна, оскільки ОСОБА_8 вніс до статутного капіталу частку у розмірі 20 000 грн власними коштами у 2021 році.

7.19. Однак, вказавши про нетотожність реалізованого з аукціону 13.11.2014 майна (частка 100% у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД") та майна, власником якого є відповідач (частка 100% у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД") з огляду на зміну складу учасників та розміру статутного капіталу, які мали місце після оформлення результатів згаданого аукціону, суди попередніх інстанцій по суті не визначились з тим, що ж саме було об`єктом продажу з аукціону від 13.11.2014 та які кваліфікуючі ознаки спірного майна (майнових прав).

7.20. Неодноразова зміна складу учасників та розміру статутного капіталу ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД" порівняно з тими, що існували на дату проведення аукціону, не спростовує тієї обставини, що відповідач володіє тим самим майном, яке було придбано TOВ "Авігаль у позивача на другому повторному аукціоні 13.11.2014, а саме часткою у розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД".

7.21. За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, установлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

7.22. Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, установлених статтею 388 ЦК України.

7.23. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

7.24. Зважаючи на те, що результати другого повторного аукціону від 13.11.2014 та укладений з переможцем торгів договір купівлі-продажу майна (в тому числі 100% частки в статутному капіталі ТОВ "Італьяно в Україні, ЛТД") визнано недійсним у судовому порядку, до правовідносин сторін у цій справі можуть бути застосовані положення статей 387, 388 ЦК України.

7.25. Водночас, під час вирішення подібних спорів необхідно враховувати одну з особливостей у процедурі банкрутства щодо примусового продажу майна, яка полягає у тому, що банкрут свою волю не виявляє, незалежно від того, хто ініціював провадження у справі про банкрутство - боржник чи кредитор (хоча воля власника майна часто може бути у такому спорі на стороні ініціатора процедури), оскільки його правосуб`єктність обмежена законом, а продаж здійснюється арбітражним керуючим та під контролем суду. Натомість зацікавленість і в боржника, і в кредитора є спільною - реалізувати майно за найвищою ціною на аукціоні для формування ліквідної маси.

7.26. Воля власника майна - боржника вже при відкритті справи про банкрутство обмежується як у силу закону, так і шляхом призначення спеціального суб`єкта - арбітражного керуючого. Обмеження правосуб`єктності у цьому випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання відносин банкрутства (неспроможності), що виходять з інтересів підтримки усталеного господарського обігу, недопуску серйозних економічних потрясінь, з необхідності захисту інтересів не тільки боржника, а й осіб, пов`язаних із ним. Одним з наслідків визнання боржника банкрутом є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

7.27. У такому контексті питання наявності (відсутності) волі власника майна у процедурі банкрутства є подібним до інших процедур відчуження майна особи з обмеженою правосуб`єктністю. Воля такої особи формується її представником, яким є спеціальний суб`єкт (арбітражний керуючий, виконавець тощо). Тому добросовісний набувач, який відплатно придбав майно у такій процедурі, не може бути позбавлений цього майна за критерієм вибуття цього майна з володіння за волею чи поза волею боржника.

7.28. У питанні щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав, колегія суддів враховує, що метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України таку вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника (позивача) у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

7.29. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 у справі №922/614/19 в контексті застосування у тому числі статті 388 ЦК України, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

7.30. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанови від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц; від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20).

7.31. Відповідно до положень глави 29 ЦК України захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка володіє цим майном, (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Саме таке судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №911/2797/20 (пункти 36, 37), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18 (пункт 7.62).

7.32. Враховуючи, що у даному випадку позивач (власник майна) та відповідач (володілець майна) не перебували у договірних відносинах один з одним, належним та ефективним способом захисту у цьому спорі є звернення позивача до суду саме з вимогою про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване, про що слушно зазначав скаржник у касаційній скарзі з посиланням на відповідну судову практику. Натомість суди попередніх інстанцій не врахували наведеного під час розгляду даної справи.

7.33. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у цій справі послалися на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо недопустимості незаконного позбавлення особи її права власності на майно, зокрема шляхом витребування майна. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

7.34. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

7.35. В рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи, а саме: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

7.36. Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містять рішення у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України","Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" тощо.

7.37. Тобто, перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

7.38. Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №908/3077/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19).

7.39. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 40)).

7.40. Саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця, зокрема за наявності зв`язків із ліквідатором продавця (їхню спільну участь в діяльності інших юридичних осіб). Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16).

7.41. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано у всіх випадках відповідно до приписів статті 387 ЦК України.

7.42. За змістом оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій не з`ясували питання щодо добросовісності чи недобросовісності відповідача, як набувача майна, обмежившись констатацією того, що відповідач є власником іншого майна, аніж те, яке було реалізовано з аукціону 13.11.2014 та яке просить витребувати позивач.

7.43. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця майна, зазначаючи про те, що судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності / недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, пункт 5.64).

7.44. В силу імперативного припису частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.45. Тобто, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно встановити відповідні обставини в силу передбачених статтею 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.46. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Натомість застосований судами першої та апеляційної інстанцій підхід у з`ясуванні обставин справи та в оцінці доказів не відповідає встановленим процесуальним законодавством вимогам.

7.47. Враховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення, про які зазначалося вище, ухвалені у цій справі судові рішення по суті спору не можуть вважатися законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

7.48. Доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, але з урахуванням викладених в ній вимог про ухвалення нового рішення, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. Оскільки припис частини другої статті 300 ГПК України містить заборону для суду касаційної інстанції з вчинення процесуальних дій, пов`язаних із встановленням обставин справи та оцінкою доказів, то згідно з частиною третьою статті 310 ГПК України справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

8.3. При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, здійснити належну перевірку доказами обставин, зазначених у цій постанові, надати цим доказам та доводам учасників справи належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати

9.1. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України у разі, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

9.2. Оскільки Судом за результатами касаційного розгляду не змінювалися оскаржувані рішення та не ухвалювалося нове рішення, а справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Компанії Марі Брізар Вайн Енд Спірітс (Marie Brizard Wine & Spirits) задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 у справі №44/227-б(910/14676/21) скасувати.

3. Справу №44/227-б(910/14676/21) у скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. В. Білоус

В. Я. Погребняк