ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/349/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Гусевик І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (вул. Панянка, 65 Б, Полтава, Полтавська область, 36022, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (вул. Замкова, 51, Дубно, Дубнівський район, Рівненська область, 35603, )

про стягнення заборгованості у сумі 28 732 грн 12 коп.

у судовому засіданні приймала участь представник позивача - Ігнатенко Світлана Юріївна (в режимі ВКЗ)

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення заборгованості у сумі 640 608 грн 78 коп., з яких: 611 876,66 грн. - заборгованість за фактично спожиту активну електричну енергію за період січень-лютий 2023; 3 254,73 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 01.08.2022 по 28.02.2023 (включно); 25 477,39 грн - інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 16.06.2022 по 15.09.2022) за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 20510410 від 29.10.2021.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконав умови договору та здійснив поставку відповідачу активну електричну енергію, в свою чергу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив виникнення боргового зобов`язання на суму 611 876,66 грн. за період січень-лютий 2023. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано 3% річних та інфляційних втрат за попередні періоди, які не охоплені рішенням у справі № 918/652/22, - до дати фактичного виконання відповідачем договору.

Ухвалою від 17.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/349/23. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 16.05.2023.

15 травня 2023 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання/заява про закриття провадження у справі в частині стягнення 611 876 грн 66 коп. заборгованості з відповідача за фактично спожиту активну електричну енергію за період січень-лютий 2023 року та повернення судового збору у розмірі 9 178 грн 15 коп.

У судовому засіданні 16.05.2023 судом встановлено, що після пред`явлення 28.03.2023 позову до суду, відповідач 10.04.2023, 14.04.2023, 20.04.2023, 24.04.2023 добровільно здійснив оплату заборгованості в частині платежів за спожиту електричну енергії у розмірі 611 876,67 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 10.04.2023, 14.04.2023, 20.04.2023 та 24.04.2023.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача 640 608,78 грн, з яких: 611 876,66 грн. - заборгованість за фактично спожиту активну електричну енергію за період січень-лютий 2023; 3 254,73 грн. - 3% річних; 25 477,39 грн - інфляційні втрати), а відповідачем після звернення позивача до господарського суду із даним позовом у даній справі № 918/349/23 погашена основна заборгованість по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 20510410 від 29.10.2021 у розмірі 611 876,67 грн, між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань стосовно даної заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору та повернення судового збору.

Ухвалою від 16.05.2023 закрито провадження у справі № 918/349/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 611 876 грн 66 коп. - за фактично спожиту активну електроенергію за період січень-лютий 2023 року у зв`язку з відсутністю предмету спору. Постановлено повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" судовий збір у розмірі 9 178 грн 15 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 965317 від 20.03.2023, оригінал якого міститься у матеріалах даної справи. Оголошено перерву та повідомлено сторін, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 13.06.2023.

13 червня 2023 року у судове засідання з`явився представник позивача Ігнатенко С.Ю. (в режимі ВКЗ).

Відповідач у справі не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про доставлення на його офіційну електронну адресу ухвали від 16.05.2023.

Направлення копії судового рішення учасникам справи в електронній формі у разі наявності в особи офіційної електронної адреси є належним виконанням судом обов`язку з направлення копії судового рішення у порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні в режимі ВКЗ представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що існує судове рішення, яке має преюдиційне значення для розгляду даної справи, а саме: у господарській справі № 918/652/22 від 01.12.2022, яке набрало законної сили 07.03.2023.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Судом у рішенні у справі № 918/652/22 від 01.12.2022 встановлено наступне.

01 жовтня 2021 року відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК та ПРРЕЕ, ТОВ "Біоенергосила" звернулось до позивача з заявою про приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу з 01 жовтня 2021 року на умовах комерційної пропозиції №10А.

29 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (відповідач/споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №20510410 (надалі договір), відповідно до предмету якого за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, утому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну або господарську діяльність.

Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну, енергію для професійної та підприємницької діяльності.

Згідно з умовами розділу 3 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з умовами пунктів 5.1., 5.2. договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.4. договору, ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

Пунктами 5.5.-5.7. договору передбачено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з умовами обраної комерційної пропозиції №10А, яка є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у постачальника рахунку протягом 5-ти робочих днів з дня його отримання, але не пізніше 14:00 години 25 числа, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у договорі та/або розрахункових документах постачальника.

У пункті 6.1. договору сторони погодили, що документообіг між сторонами може здійснюється одним з таких способів: або у вигляді електронного документа з накладенням кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки (за наявності); або у паперовому вигляді на паперовому носії.

Згідно з умовами пункту 6.4.1., передбачені електронні адреси сторін, які будуть використовуватись для обміну електронними документами: електронна адреса cпоживача - .

Вищевказані обставини не потребують доказування.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.12.2022 у справі № 918/652/22, яке набрало законної сили 07.03.2023, позов задоволено; ухвалено, серед іншого, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" 9 707 грн 67 коп. три відсотки річних та 67 945 грн 77 коп. інфляційних втрат та 1 164 грн 80 коп. судового збору.

Предметом позову у справі № 918/349/23 є стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 20510410 від 29.10.2021.

За наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір про постачання електричної енергії споживачу - це домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами; постачання електричної енергії - продаж електричної енергії споживачу відповідно до умов договору; розрахунковий період - період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або розподіленої/переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (п. 1.2.7 ПРРЕЕ).

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п. 3.1.8 ПРРЕЕ).

Згідно із ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У пунктах 5.2.1, 5.5.5 ПРРЕЕ також передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Згідно з положеннями пункту 4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановив суд у справі № 918/652/22, у жовтні 2021 року - червні 2022 року споживач відповідно до умов договору отримував електричну енергію, однак розрахунки здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі. У зв`язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" звернулося до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення заборгованості за отриману електроенергію у період за жовтень 2021 року - червень 2022 року у розмірі 612 965,64 грн., інфляційні втрати та 3 % річних.

Під час розгляду справи № 918/652/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" сплатило для Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" 612 965,64 грн заборгованості за отриману електроенергію у період за жовтень 2021 року - червень 2022 року. Заборгованість сплачена 16 та 19 вересня 2022 року, що підтверджується долученими позивачем платіжними дорученнями. У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 01.12.2022 провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення 612 965,64 грн заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.12.2022 у справі № 918/652/22, яке набрало законної сили 07.03.2023, позов задоволено; ухвалено, серед іншого, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" 9 707 грн 67 коп. три відсотки річних та 67 945 грн 77 коп. інфляційних втрат та 1 164 грн 80 коп. судового збору.

При цьому як вбачається, у справі № 918/349/23 позивач просив суд стягнути з відповідача 28 732 грн 12 коп. за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 20510410 від 29.10.2021, з яких:

- 3 254,73 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 01.08.2022 по 28.02.2023 (включно);

- 25 477,39 грн - інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 16.06.2022 по 15.09.2022.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11 та Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Інфляційні втрати та відсотки річних, що передбачені ст. 625 ЦК України не є збитками, а є спеціальною формою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, котра має компенсаційний характер.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів не було виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього сум інфляційних втрат та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом у справі № 918/652/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" сплатило для Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" 612 965,64 грн заборгованості за отриману електроенергію у період за жовтень 2021 року - червень 2022 року. Заборгованість сплачена 16 та 19 вересня 2022 року.

У справі № 918/652/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" звернулося до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення, серед іншого, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання у сумі 612 965,64 грн. за період за жовтень 2021 року - червень 2022 року - 3 % річних за період з 24.02.2022 по 31.07.2022 у сумі 9 707,67 грн та інфляційних втрат за період з 16.02.2022 по 15.06.2022 у сумі 67 945,77 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено для відповідача електричну енергію у період з липня 2022 року по лютий 2023 року на суму 1 437 056 грн 32 коп., а саме:

- у липні 2022 року на суму 00 грн 00 коп. (Акт від 31.07.2022)

- у серпні 2022 року на суму 00 грн 00 коп.

- у вересні 2022 року на суму 331 грн 12 коп. (Акт від 30.09.2022)

- у жовтні 2022 року на суму 53 490 грн 59 коп. (Акт від 31.10.2022);

- у листопаді 2022 року на суму 359 357 грн 95 коп. (Акт від 30.11.2022);

- у грудні 2022 року на суму 409 513 грн 98 коп. (Акт від 31.12.2022);

- січні 2023 року на суму 393 628 грн 67 коп. (Акт від 31.01.2023);

- у лютому 220 734 грн 01 коп. (Акт від 28.02.2023).

Відповідачем здійснено погашення поставленої електричної енергії, що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 1 437 056 грн 32 коп., а саме:- 331 грн 12 коп. - 21.10.2022; 53 490 грн 59 коп. - 21.11.2022; 150 000 грн 00 коп. 16.12.2022; 100 000 грн 00 коп. 21.12.2022; 109 357 грн 95 коп. - 28.12.2022; 11 000 грн 00 коп. - 30.01.2023; 26 000 грн 00 коп. - 31.01.2023; 15 000 грн 00 коп. - 01.02.2023; 30 000 грн 00 коп. - 02.02.2023; 30 000 грн 00 коп. - 07.02.2023; 20 000 грн 00 коп. - 08.02.2023; 20 000 грн 00 коп. - 10.02.2023; 60 000 грн 00 коп. - 15.02.2023; 200 000 грн 00 коп. - 24.02.2023; 100 000 грн 00 коп. - 10.04.2023; 250 000 грн 00 коп. - 20.04.2023; 221 876 грн 67 коп. - 24.04.2023; 40 000 грн 00 коп. - 14.04.2023.

При цьому як встановлено судом, відповідач допускав прострочення виконання зобов`язань за Договором:

- з 26.12.2022 до 27.12.2022 у сумі 109 357 грн 95 коп.;

- з 26.01.2023 до 29.01.2023 у сумі 409 513 грн 98 коп.;

- з 30.01.2023 до 30.01.2023 у сумі 398 513 грн 98 коп.;

- з 31.01.2023 до 31.01.2023 у сумі 372 513 грн 98 коп.;

- з 01.02.2023 до 01.02.2023 у сумі 357 513 грн 98 коп.;

- з 02.02.2023 до 06.02.2023 у сумі 327 513 грн 98 коп.;

- з 07.02.2023 до 07.02.2023 у сумі 297 513 грн 98 коп.;

- з 08.02.2023 до 09.02.2023 у сумі 277 513 грн 98 коп.;

- з 10.02.2023 до 14.02.2023 у сумі 257 513 грн 98 коп.;

- з 15.02.2023 до 23.02.2023 у сумі 197 513 грн 98 коп.;

- з 26.02.2023 до 28.02.2023 на суму 391 142 грн 65 коп.

З огляду на викладене та факт того, що відповідачем сплачено заборгованість за жовтень 2021 року - червень 2022 року частинами - у розмірі 50 000 грн 16.09.2022 та у розмірі 562 965 грн 64 коп. - 19.09.2022, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", серед іншого, 3% річних за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 01.08.2022 до 28.02.2022 та інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів за електричну енергію за період з 16.06.2022 по 15.09.2022.

Судом перевірено розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з 01.08.2022 до 28.02.2022 - 3 % річних та з 16.06.2022 по 15.09.2022 - інфляційні втрати) та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача 3 % річних становить 3 254 грн 73 коп., інфляційних втрат - 25 477 грн 39 коп.

При цьому суд зазначає, що позивач правомірно розпочав нарахування 3 % річних за період з 01.08.2022, адже у справі № 918/652/22 розрахунок 3 % річних заявлений по 31.07.2022. Також позивач правомірно розпочав нарахування інфляційних втрат за період з 16.06.2022, адже у справі № 918/652/22 розрахунок інфляційних втрат заявлений по 15.06.2022.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 3 254 грн 73 коп. та інфляційних втрат у розмірі 25 477,39 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів у сумі 640 608,78 грн.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з даними майновими вимогами позивачу слід було сплатити судовий збір в розмірі 9 609,13 грн.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у належному розмірі 9 609 грн 13 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 965317 від 20.03.2023 (том 1, а.с. 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У зв`язку із закриттям провадження у справі в частині 611 876,66 грн. основного боргу господарський суд дійшов висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" судового збору у розмірі 9 178,15 грн.

Після закриття провадження у справі згідно з ухвалою від 16.05.2023 в частині сума судового збору, що підлягає сплаті за позовні вимоги у розмірі 28 732 грн 12 коп. складає 430 грн 98 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 28 732 грн 12 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 430 грн 98 коп., який покладається на відповідача.

Окрім того, як вбачається, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, що пов`язані із розглядом справи, а саме: витрати на послуги поштового зв`язку АТ "Укрпошта", що пов`язані із направленням відповідачу та до суду примірників позовної заяви з додатками та клопотань.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на поштові відправлення, господарський суд дійшов висновку про їх відшкодування, виходячи з такого.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з цим, ст. 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Такий самий обов`язок покладається на позивача у разі залучення судом до участі у справі іншого відповідача, заміни неналежного відповідача, залучення або вступу у справу третьої особи.

Крім того, приписами ГПК України встановлено, що всі заяви, клопотання по суті справи та докази у справі заздалегідь надсилаються особою, яка їх подає іншим учасникам справи.

Надсилання позивачем на адресу учасників справи поштової кореспонденції, яка стосується розгляду справи, пов`язано виключно із належним виконанням позивачем процесуального обов`язку.

Суд враховує, що поштові витрати не віднесені до переліку судових витрат, наведеного в пунктах 1-3 ч. 3 ст. 123 ГПК України, втім аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у пункті 4 такої частини, суд дійшов висновку, що диспозиція такого пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак і до категорії судових витрат - їх пов`язаність з вчиненням інших процесуальних дій.

З системного аналізу норм чинного ГПК України будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, в тому числі надсилання документів, є процесуальною дією в розумінні п.4 ч.3 ст. 123 ГПК України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Тому, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на поштові відправлення у розмірі є такими, що пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п.4 ч.3 ст.123 ГПК України.

При перевірці розміру витрат, заявлених до відшкодування, суд враховує наступне.

Як встановлено судом, у позовній заяві позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат понесених і які очікуються бути понесеними у зв`язку із розглядом справи, що становить 9 609 грн 13 коп. - судовий збір та 500 грн 00 коп. витрати на поштові пересилання.

В матеріалах справи містяться фіскальні чеки, які підтверджують що позивач надсилав на адресу відповідача та суду документи по справі, а саме:

- чек від 28.03.2023 на суму 36 грн 00 коп., що підтверджує відправлення для відповідача копію позовної заяви та доданих до неї документів;

- чек від 21.04.2023 на суму 36 грн 00 коп., що підтверджує відправлення для відповідача клопотання про проведення у справі відеоконференції;

- чек від 15.05.2023 на суму 36 грн 00 коп., що підтверджує відправлення для відповідача клопотання/заяву про закриття провадження у справі та повернення судового збору;

- чек від 17.05.2023 на суму 36 грн 00 коп., що підтверджує відправлення для відповідача клопотання про проведення у справі відеоконференції

Таким чином, судом встановлено, що позивач надав для господарського суду належні докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів, а також клопотань у справі для відповідача на загальну суму 36*4 = 144 грн 00 коп.

Вказаний розмір витрат на поштові пересилання підтверджений належними та допустимими доказами і підлягає до відшкодування відповідачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (вул. Замкова, 51, Дубно, Дубнівський район, Рівненська область, 35603, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (вул. Панянка, 65 Б, Полтава, Полтавська область, 36022, ) 3 254 (три тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн 73 коп. - 3% річних, 25 477 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят сім) грн 39 коп. - інфляційні втрати, 430 (чотириста тридцять) грн 98 коп. судового збору, 144 (сто сорок чотири) грн 00 коп. судових витрат, пов`язаних із поштовими пересиланнями.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано "19" червня 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич