ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"12" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2137/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви вх. № 2212/23 від 19.05.2023 Trans Shipping LTD. (Trust Company Complex, Ajeltake Road, Ajeltake Island, Majuro, Republic Of The Marshall Islands MH 96960) до Mega Denizcilik Ticltd STI (Feyzullah Mah.Sehit Hikmet Alp Cad. No:31/12 Maltepe, Istanbul, Turkiye) про примусове виконання обов`язку в натурі,

УСТАНОВИВ:

Компанія Trans Shipping LTD. звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Компанії Mega Denizcilik Ticltd STI, в якій просить суд зобов`язати відповідача передати судно т/х MEGA D, IMO 8206791, прапор Турецької Республіки (тимчасова назва AYANA, тимчасовий прапор Камерун) у власність та фактичне володіння позивача.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем зобов`язання з передачі позивачу у власність та володіння спірного судна, право власності на яке у позивача виникло на підставі договору купівлі-продажу (купчої) від 25.08.2021 № 03848.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2023 позовну заяву позивача було залишено без руху з встановлення останньому строку для усунення недоліків.

05.06.2023 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, а отже при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд (з урахуванням поданих позивачем матеріалів) дійшов до таких висновків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 у справі № 916/1596/23 за заявою Компанії Trans Shipping LTD. про забезпечення позову до пред`явлення позову до Компанії Mega Denizcilik Ticltd STI були вжиті такі заходи забезпечення позову:

- накладений арешт на морське судно MEGA D, IMO 8206791, прапор Туреччина, (тимчасова назва AYANA, тимчасовий прапор Камерун), яким володіє компанія MEGA DENIZCILIK TICLTD STI, реєстраційний номер - 106217-5, FEYZULLAH MAH.SEHIT HIKMET ALP CAD.NO:31/12 MALTEPE, яке перебуває в акваторії Морського порту Ізмаїл (68600, Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4) шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії Морського порту Ізмаїл;

- заборонено відчуження судна т/х MEGA D, IMO 8206791, прапор Туреччина, (тимчасова назва AYANA, тимчасовий прапор Камерун), яке перебуває в акваторії Морського порту Ізмаїл;

- заборонено капітану Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської Філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (, , 68600, Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4) оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна MEGA D, IMO 8206791, прапор Туреччина, (тимчасова назва AYANA, тимчасовий прапор Камерун) з акваторії Морського порту Ізмаїл;

- встановлено Компанії TRANS SHIPPING LTD строк тридцять днів з дня постановлення даної ухвали для надання доказів на підтвердження пред`явлення позову до Компанії MEGA DENIZCILIK TICLTD STI.

19.05.2023 позивач, який є резидентом Республіки Маршалових Островів, звернувся до відповідача, який є резидентом Турецької Республіки, з цим позовом до судового органу України щодо судна, яке ходить під прапором Турецької Республіки.

Як повідомив суду позивач та вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 25.08.2021, між сторонами у спірних правовідносинах немає угоди про передачу цього спору на вирішення конкретному суду, а отже при вирішенні питання підвідомчості даного спору про суті певному суду слід керуватись положеннями міжнародного права та національним законодавством України.

У розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої статтею 11 ГПК України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України.

Інститут арешту суден врегульований у міжнародних відносинах, зокрема, такими двома основними міжнародними договорами:

- Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952, яка набрала чинності для України 16.05.2012;

- Міжнародною конвенцією про арешт суден 1999 року, стороною якої не є Україна.

Таким чином, судові органи України при розгляді справ до відносин арешту суден застосовують Міжнародну конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 (Брюссельська конвенція).

Відповідно до ст. 2 Брюссельської конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Згідно з ст. 7 Брюссельської конвенції передбачає, що суди країни, в якій був здійснений арешт, мають компетенцію розглядати справи по суті, якщо ці суди є компетентними на підставі внутрішнього права країни, в якій здійснено арешт. Якщо сторони погодилися винести спір на розгляд конкретного суду, іншого ніж суд, у межах юрисдикції якого був здійснений арешт, або на вирішення арбітражу, то суд або інший відповідний судовий орган, в межах юрисдикції якого здійснено арешт, може визначити термін, протягом якого позивач повинен подати позов до суду.

Отже, наведені норми Брюссельської конвенції передбачають компетенційну спроможність однієї Договірної Держави арештувати судно, яке ходить під прапором іншої Договірної Держави, стосовно морської вимоги та розглядати справи по суті відносно цього арештованого судна, яке ходить під прапором іншої Договірної Держави, в національних судах. В Україні інститут арешту суден врегульований нормами, зокрема, ст.ст. 41-47 КТМ України, а підвідомчість справ про арешт суден господарським судам визначена у ч. 2 ст. 30 ГПК України.

Так, Республіка Маршалових Островів і Турецька Республіка, резидентами яких є позивач і відповідач відповідно, не є сторонами Брюссельської конвенції, а між Україною та Турецькою Республікою підписана Угода про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23.11.2000.

При цьому ст. 8 Брюссельської конвенції визначає, що положення цієї Конвенції застосовуються в межах юрисдикції будь-якої Договірної Держави до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав. Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Отже, як зазначалось вище, положення Брюссельської конвенції щодо накладення арешту на судно і компетенції національних органів розглядати справи по суті надають Україні, як країні, що є стороною цієї Конвенції, застосовувати положення цієї Конвенції до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав. Відносно ж судна, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, Конвенція передбачає право Договірної Держави заарештувати таке судно за умови наявності морської вимоги до боржника (ч. 2 ст. 8 Конвенції). При цьому умови, за яких Договірна Держава застосовує це право арешту судна, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, має визначатись або договором між цими Державами, або національним законодавством Договірної Держави. Щодо юрисдикції по розгляду справи по суті судами Договірної Держави відносно арештованого судна, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, то ст. 8 Брюссельської конвенції не містить відповідного положення, а тому при вирішенні цього питання слід також застосовувати положення міждержавних угод між Договірною Державою та відповідною Державою, яка не є стороною Конвенції, а також національне законодавство Договірної Держави з урахуванням для України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів.

З цього приводу пункт 4 ст. 30 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969, до якої приєдналась Україна, визначає для України такий порядок застосування послідовно укладених договорів, які стосуються одного і того ж питання (в даному випадку юрисдикції спорів): якщо не всі учасники наступного договору є учасниками попереднього договору: а) у відносинах між державами-учасницями обох договорів застосовується те ж правило, що й у пункті 3; b) у відносинах між державою-учасницею обох договорів і державою-учасницею тільки одного договору договір, учасниками якого є обидві держави, регулює їхні взаємні права і зобов`язання.

Отже, враховуючи взаємну повагу до суверенітету обох Держав у сфері правосуддя, а також те, що Україна є стороною як Брюссельської конвенції від 10.05.1952, так і Угоди з Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23.11.2000, проте не є стороною Міжнародної конвенції про арешт суден 1999 року, а Турецька Республіка, навпаки, не є стороною Брюссельської конвенції від 10.05.1952, а є стороною Міжнародної конвенції про арешт суден 1999 року та Угоди з Україною про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23.11.2000, то суд вважає, що до відносин між сторонами щодо визначення питання юрисдикційності даного спору по суті слід застосовувати Угоду про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23.11.2000, учасниками якої є обидві держави та яка регулює їхні взаємні права і зобов`язання.

Ст. 17 цієї Угоди між Україною та Турецькою Республікою чітко визначає, що якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво.

Тобто, у цій Угоді Україна та Турецька Республіка узяли на себе взаємні зобов`язання, які ґрунтуються на взаємній повазі до суверенітету кожної з країн, що суди України та Турецької Республіки розглядають будь-які цивільні (господарські) спори, підвідомчість яких національному органу тієї чи іншої держави визначається за основним критерієм - місцезнаходженням відповідача.

При цьому ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

У суду відсутні відомості, що відповідач у справі: Компанія Mega Denizcilik Ticltd STI (резидент Турецької Руспубліки) має орган управління чи представництво на території України, натомість, позивачем повідомлено, шо місцезнаходженням відповідача є: Feyzullah Mah.Sehit Hikmet Alp Cad. No:31/12 Maltepe, Istanbul, Turkiye, а отже господарські суди України не є компетентними судами при вирішенні цього спору по суті щодо рухомого майна, в якому відповідач є резидент Турецької Республіки та немає на території України орган управління чи представництво.

Згідно з ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За цих обставин, Господарський суд Одеської області, керуючись вищенаведеними нормами міжнародних договорів, які мають визначений у ч. 8 ст. 11 ГПК України пріоритет у правозастосуванні, враховуючи, що законодавство України відносить морське судно до рухомої речі, на яку законом може бути поширений режим нерухомої речі (ч. 1 ст. 181 ЦК України), а також те, що спірне морське судно MEGA D ходить під прапором Турецької Республіки, яка не є стороною Брюссельською конвенції, вважає, що переданий позивачем на вирішення Господарського суду Одеської області (Україна) спір за участю відповідача, який є резидентом Турецької Республіки та немає на території України орган управління чи представництво, не підлягає вирішенню господарськими судами України, у зв`язку з чим позивачу слід відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Крім цього, як вбачається з матеріалів позовної заяви, на підтвердження обставини щодо правосуб`єктності позивача останнім долучені засвідчені переклади на українську мову іноземних документів, які містять інформацію про те, що Компанія Trans Shipping LTD зареєстрована на Маршаллових Островах 19 липня 2018 року під номером корпорації 97495, юридична адреса компанії: Траст Компані Комплекс, Дорога Аджельтеке, Острів Аджельтаке, Маджуро, Республіка Маршалові Острови, МН 96960.

В той же час, 09.06.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд відмовити позивачу у відкритті провадженні у цій справі з підстав, що позивач, як юридична особа, є ліквідованим. До вказаного клопотання відповідачем долучено оригінал апостильованого та з засвідченим перекладом на українську мову повідомлення Реєстратора компаній Республіки Маршалові Острови про відкликання установчих документів та ліквідацію компанії Trans Shipping LTD, яка має реєстраційний номер 97495, починаючи з 19.07.2022.

Відповідно до даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» вищевказане клопотання було доставлено до Електронного кабінету представника позивача 09.06.2023 о 21:34. Будь-які докази на спростування поданої відповідачем інформації щодо позивача в матеріалах справи відсутні.

За цих обставин, господарський суд додатково зазначає, що п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України передбачає, що припинення суб`єкта господарювання, який звернувся з позовною заявою, є окремою підставою для відмови у відкритті провадження, проте дане питання має бути вирішене судом, встановленим Законом, в даному випадку - національним судовим органом Турецької Республіки.

Керуючись ч. 1 ст. 175, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом Компанії Trans Shipping LTD. До Компанії Mega Denizcilik Ticltd STI про примусове виконання обов`язку в натурі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 12.06.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Д.О. Бездоля