ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

16 червня 2023 року Справа № 922/2542/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (вх. № 2542/23 від 14.06.2023) про забезпечення позову, подану у справі

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан" (адреса: 61052, м. Харків, пров. Симферепольський, буд. 6, оф. 202-д; код ЄДРПОРУ 33698101)
про стягнення 220550,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан" (далі - відповідач) 220550,37 грн, з яких:

55869,27 грн - 3% річних;

164681,10 грн - інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на невиконання відповідачем умов генеральної кредитної угоди № 54117N2 від 20.12.2017 та укладених в межах цієї угоди кредитних договорів щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.06.2023 відкрито провадження у справі № 922/2542/23; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Одночасно з позовною заявою позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх. № 2542/23 від 14.06.2023), в якій просить суд заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександру Васильовичу здійснювати за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, у зведеному виконавчому провадженні № 69768876, платежі для задоволення вимог інших стягувачів зведеного виконавчого провадження в сумі 220550,37 грн, до вирішення по суті і набрання законної сили рішенням за наслідками розгляду позовної заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан" (код ЄДРПОРУ 33698101) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Заява про забезпечення позову мотивована з посиланням на невиконання відповідачем рішень судів від 03.12.2020 у справі № 907/460/20, від 06.11.2020 у справі № 907/458/20 та від 18.08.2021 у справі № 922/1083/21, які набрали законної сили. Як зазначає позивач, примусове виконання яких здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею Олександром Васильовичем в межах зведеного виконавчого провадження № 69768876. Загальна сума стягнення в користь позивача складає 759977,16 грн., а залишок не стягненого боргу становить 709851,97 грн.

При цьому, позивач вказує, що до ЗВП №69768876, згідно з постановою від 20.03.2023, приєднано виконавче провадження про стягнення з відповідача боргу в загальній сумі 2637481,11 грн. на користь іншого стягувача.- ТОВ «Велшан».

Позивач зазначає, що у межах зведеного виконавчого провадження Приватний виконавець, описав, арештував, провів оцінку та передав на реалізацію Предмет іпотеки. 07.06.2023 відбулись треті електронні торги з продажу Предмета іпотеки, що проводив ДП СЕТАМ по лоту №528095, за результатами яких визначено переможця за початковою вартістю 1118400,00 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, за рахунок коштів що надійдуть на рахунок Приватного виконавця (або вже надійшли), після повного задоволення вимог Банку (як стягувача іпотекодержателя), сплати винагороди Приватного виконавця в розмірі 70985грн., (10% від стягненої суми), відшкодування авансового внеску в розмірі 20500,00 грн., решта коштів в розмірі 317067,03 грн. буде направлено на задоволення вимог іншого стягувача ТОВ «Велшан».

В зазначеному позивач вбачає порушення його прав, оскільки у відповідача після реалізації предмета іпотеки не залишитися майна за рахунок якого можливо погасити заборгованість за рішення у даній справі, в разі його винесення на користь позивача.

За таких обставин, на думку позивача, заборона приватному виконавцю здійснювати за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна у зведеному виконавчому провадженні № 69768876, платежі для задоволення вимог інших стягувачів зведеного виконавчого провадження в сумі 220550,37 грн, до вирішення по суті і набрання законної сили рішенням у даній справі, в змозі забезпечити виконання рішення у даній справі.

Розглянувши заяву позивача (вх. № 2542/23 від 14.06.2023) про забезпечення позову, суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктами 2, 4 ч. 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 2 ст. 136 ГПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Слід вказати, що з огляду на положення ст. ст. 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову суд констатує, що всупереч зазначеним вище положенням закону позивачем при її поданні не надано жодного доказу існування обставин, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову. Зокрема, заявником належними та допустимими доказами не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі його винесення на користь заявника.

Саме лише посилання позивача в заяві на можливу відсутність у відповідача майна та/або грошових коштів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність у відповідача невиконаних зобов`язань перед іншими суб`єктами господарювання, а також відсутності власного нерухомого майна, в розумінні відповідних положень ст. 74-78 ГПК України не свідчить саме про факт ухилення від виконання зобов`язань, та не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони приватному виконавцеві розподіляти грошові кошти в рамках зведеного виконавчого провадження № 69768876.

До того ж, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п.1, 5 частини 1 та частини 6 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. У першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна, у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги. Стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Відповідно до ч. 5 ст. 51 зазначеного Закону, за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Як свідчать матеріали справи у рамках ЗВП № 69768876 перебувають на виконанні виконавчі документи як позивача у даній справі, так і інших стягувачів, зокрема ТОВ «Велшан» згідно з наказом від 02.09.2020 № 907/759/19 який в свою чергу видано на підставі рішення Господарського суду Закарпатської області по справі № 907/759/19.

При цьому, в рамках ЗВП № 69768876 не перебуває виконавчий документ, виданий на примусове виконання рішення у даній справі. За таких обставин, доводи позивача про необхідність задоволення його вимог, які є предметом розгляду суду в межах даної справи є такими, що суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження". До того ж, згаданим законом не передбачено можливість включення певних вимог стягувача, які можуть виникнути в майбутньому, до вже існуючого виконавчого провадження.

Разом з тим, у випадку задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову та заборонити приватному виконавцю здійснювати за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, у зведеному виконавчому провадженні № 69768876 платежі для задоволення вимог інших стягувачів зведеного виконавчого провадження в сумі 220550,37 грн, до вирішення по суті і набрання законної сили рішенням у даній справі будуть порушені права інших стягувачів в рамках зазначеного ЗВП, зокрема ТОВ «Велшан», передбачені Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження», на забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Окремо суд також зазначає про недоведеність тверджень позивача стосовно того, що у випадку винесення рішення на його користь, задоволення його вимог буде можливе виключно за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки у зведеному виконавчому провадженні № 69768876. У даному випадку, матеріали справи не містять будь-яких доказів відсутності у відповідача грошових коштів, іншого рухомого майна, або інших активів (за виключенням нерухомого майна), за рахунок яких також можливе задоволення вимог позивача, як на цьому наполягає позивач в заяві про забезпечення позову.

Суд також зазначає та враховує, що предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних, які нараховані вже після задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості, інфляційних, 3% річних та пені у межах рішень судів від 03.12.2020 у справі № 907/460/20, від 06.11.2020 у справі № 907/458/20 та від 18.08.2021 у справі № 922/1083/21, а тому в контексті наведених обставин вимоги про заборону приватному виконавцю здійснювати платежі для задоволення вимог інших кредиторів саме в сумі 220550,37 грн. не можуть вважатись обґрунтованими, оскільки, правомірність та правильність нарахування зазначених нарахувань до винесення відповідного рішення у даній справі, є спірними.

Окрім того, пунктами 2, 4 ч. 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

В даному випадку, обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони приватному виконавцю у ЗВП № 69768876 здійснювати платежі для задоволення вимог інших кредиторів не відповідає вимогам п. 2, 4 ч. 1 статті 137 ГПК України, оскільки дії приватного виконавця в межах вказаного ЗВП не можуть вважатися такими, що мають будь-яке відношення до предмета позову у даній справі, а саме, до нарахованих позивачем до стягнення з відповідача інфляційних та річних, тоді як щодо відповідача позивач не просить вжити будь-яких заходів.

За таки обставин, суд приходить до висновку, що подана позивачем заява про вжиття заходів забезпечення позову позбавлена фактичного та правового обґрунтування, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 73-74, 86, 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (вх. № 2542/23 від 14.06.2023) про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в строки та порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України з урахуванням п. 4 Прикінцевих положень ГПК України та п. 17.5 перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак