ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11 травня 2023 рокуСправа № 921/542/20
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.
Розглянувши матеріали справи
за заявою боржника: фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1
про неплатоспроможність
За участю учасників судового процесу:
від кредитора Державної іпотечної установи: не з"явився.
від боржника : не з"явився.
керуючий реструктуризацією ОСОБА_2 : не з"явився.
Для розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку використовуються засоби для здійснення фіксації судового процесу в режимі відеоконференц-прийому "EASYCON".
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.08.2020 заяву фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 04 вересня 2020 року.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2020 відкрито провадження у справі №921/542/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 - арбітражного керуючого Стрельнікова В.В. та призначено попереднє судове засідання на 03.11.2020.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 08.09.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі судової влади України.
13.10.2020 Державна іпотечна установа звернулася до суду з заявою про визнання грошових вимог відносно боржника в сумі 625 643,95 грн.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі №921/542/20 визнано вимоги наступних кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів боржника: фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 - Державної іпотечної установи, бульвар Лесі Українки, 34, м.Київ, ідентифікаційний код НОМЕР_2 в сумі 584 416,63 грн. Черговість задоволення грошових вимог кредитора: в сумі 4 204,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів), в сумі 584 416,63 грн. - вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. У разі реалізації в процедурі реструктуризації боргів майна боржника, яке є предметом забезпечення, план реструктуризації боргів має передбачати позачергове задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі №921/542/20 залишено без змін, апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.
Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 08.12.2022 касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі № 921/542/20 в частині відмови в задоволенні вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн скасовано. Справу № 921/542/20 в частині розгляду вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області. В іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі № 921/542/20 залишено без змін.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.02.2023 справу №921/542/20 передано на новий розгляд судді Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято справу №921/542/20 до свого провадження в частині розгляду вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн та призначено судове засідання на 16.03.2023.
Ухвалами суду від 16.03.2023, від 29.03.2023 та від 13.04.2023 судові засідання відкладалися відповідно на 29.03.2023, на 13.04.2023 та на 04.05.2023 з підстав, викладених в них.

Протокольною ухвалою від 04.05.2023 судове засідання відкладено на 11.05.2023.

Представник боржника в судове засідання не з"явився.

Керуючий реструктуризацією ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився.

Представник Державної іпотечної установи в судове засідання не з"явилася, однак в судовому засіданні - 04.05.2023 підтримала заяву з врахуванням висновків викладених у постанові Верховного суду від 08.12.2022.

Розглянувши заяву та матеріали справи, судом встановлено наступне:

За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .

Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 08.09.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі судової влади України.

13.10.2020 Державна іпотечна установа звернулася до суду з заявою про визнання грошових вимог відносно боржника в сумі 625 643,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі №921/542/20 визнано вимоги наступних кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів боржника: фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 - Державної іпотечної установи, бульвар Лесі Українки, 34, м.Київ, ідентифікаційний код НОМЕР_2 в сумі 584 416,63 грн. Черговість задоволення грошових вимог кредитора: в сумі 4 204,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів), в сумі 584 416,63 грн. - вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. У разі реалізації в процедурі реструктуризації боргів майна боржника, яке є предметом забезпечення, план реструктуризації боргів має передбачати позачергове задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі №921/542/20 залишено без змін, апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 08.12.2022 касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі № 921/542/20 в частині відмови в задоволенні вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн скасовано. Справу № 921/542/20 в частині розгляду вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області. В іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі № 921/542/20 залишено без змін.

Направляючи справу № 921/542/20 в частині розгляду вимог Державної іпотечної установи до боржника фізичної особи ОСОБА_1 щодо 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 311,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 366,88 грн на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області Верховний Суд вказав на необхідність під час нового розгляду справи суду взяти до уваги висновки, викладені в цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема надати оцінку розміру грошових вимог Державної іпотечної установи до фізичної особи ОСОБА_1 в частині 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням здійснених боржником погашень заборгованості за договором та визначених скаржником періодів нарахування таких вимог (перевіривши періоди й суми, з урахуванням часткового погашення заборгованості боржником, на їх відповідність тим, які визначені скаржником, а в разі наявності помилок визначити правильність періодів та розміру вимог скаржника в цій частині, які підлягають визнанню до боржника).

Частиною 1 статті 316 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Виконуючи вказівки Верховного Суду, які згідно статті 316 ГПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд відзначає наступне:

Як вже зазначалося, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2020 у справі №921/542/20 визнано вимоги наступних кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів боржника: фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 - Державної іпотечної установи, бульвар Лесі Українки, 34, м.Київ, ідентифікаційний код НОМЕР_2 в сумі 584 416,63 грн. Черговість задоволення грошових вимог кредитора: в сумі 4 204,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів), в сумі 584 416,63 грн. - вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. У разі реалізації в процедурі реструктуризації боргів майна боржника, яке є предметом забезпечення, план реструктуризації боргів має передбачати позачергове задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Судами вже встановлено, що 22.11.2005 між ОСОБА_1 та Банком "Фінанси та кредит" укладений Кредитний договір № 6 Т/1 05/-4.4, відповідно до умов якого Банк надав позику ОСОБА_1 в сумі 29 900,00 доларів США для придбання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 .

25.05.2007 між ОСОБА_1 та Банком "Фінанси та кредит" укладений Іпотечний Договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку "Фінанси та кредит" однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

11.02.2015 між Державною іпотечною установою та Банк "Фінанси та кредит" укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого Банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит. Договір відступлення права вимоги № 17/4-В набрав чинності 17.09.2015.

21.12.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи у розмірі 622 478,12 грн, з яких 489 955,32 грн - тіло кредиту; 112 522,80 грн - відсотки; 20 000,00 грн пеня та 9 337,18 грн - судовий збір, всього 631 815,30 грн.

Державна іпотечна установа є кредитором по Кредитному договору № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 та Іпотекодержателем за Іпотечним договором б/н від 25 травня 2007 року відносно боржника ОСОБА_1

Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за заявою Державної іпотечної установи відкрито виконавче провадження № 61588349 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 622 478,12 грн та судового збору 9 337,18 грн.

Державним виконавцем ДВС за період з 08.05.2020 по 11.09.2020 з ОСОБА_1 утримано заборгованість в розмірі 27 398,67 грн.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

Склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Квартира, за адресою АДРЕСА_1 - є однокімнатною квартирою, 34,1 кв. м. загальної площі та 16,4 кв. м. - житлової.

Як визначено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Оскільки факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед Державною іпотечною установою за кредитним договором вже встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2019 та визнано кредитором Державну іпотечну установу відносно боржника ОСОБА_1 ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2022, яка набрала законної сили 30.11.2021 в частині заборгованості з врахуванням постанови Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та постанови Верховного суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 08.12.2022 , а тому доказуванню не потребує.

За частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення ( висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, а тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Щодо заявлених вимог в частині 3 % річних.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 340/385/17).

У частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 373/2054/16-ц).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, кредитор має право на нарахування 3 % річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання.

Боржник, як свідчать встановлені обставини справи, взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів за договором не виконав.

Щодо заявлених вимог в частині інфляційних втрат.

Згідно із частиною 1 статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Однак Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до частини 2 статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю, тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання, однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики), тобто таку саму суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

За статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17. Такий висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 у справі № 130/1058/16, від 23.10.2019 у справі № 369/661/15-ц, від 23.09.2019 у справі № 638/4106/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 16.03.2021 у справі № 905/392/20.

Отже, норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Водночас індексація не застосовується, а передбаченні частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати не нараховуються у разі прострочення зобов`язання, визначеного в іноземній валюті.

Так, боржником отримано кредит за договором в іноземній валюті доларах США.

Тобто предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта, яку боржник зобов`язався повернути банку.

Водночас заборгованість за договором кредиту на підставі рішення суду від 21.12.2019 у справі № 607/18855/18, ухваленого за позовом забезпеченого кредитора, який пред`явив позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у гривнях, стягнута з боржника в гривнях без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті.

Зазначене рішення суду набрало законної сили і на його виконання про стягнення боргу в гривнях суд видав відповідний виконавчий документ виконавчий лист.

ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта гривня.

Як свідчать встановлені обставини справи у гривнях відбулося також часткове стягнення державним виконавцем відділу ДВС заборгованості з боржника за наведеним вище рішенням суду.

Так само у національній валюті Банк "Фінанси та кредит" відступив на користь Державної іпотечної установи право вимоги до боржника за договором відступлення права вимоги від 11.02.2015 № 17/4-В і останній обліковує зазначену заборгованість саме в гривнях, а не в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною 2 статті 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання.

Близького за змістом висновку щодо права кредитора на нарахування індексу інфляції у разі визначення ним зобов`язання в національній валюті гривні дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 340/385/17.

Такий висновок не суперечить та узгоджується з наведеними висновками Верховного Суду щодо права кредитора на нарахування інфляційних втрат, які полягають у тому, що норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в національній валюті гривні, оскільки відповідні висновки сформовані за інших фактичних обставин, ніж обставини справи, що переглядається, в якій незважаючи на укладення договору кредиту в іноземній валюті мало місце відступлення права вимоги до боржника за договором кредиту, стягнення з боржника за позовом кредитора заборгованості за кредитом та згодом часткове примусове виконання рішення суду відділом ДВС в національній валюті гривні. Тому кредитор має право на нарахування індексу інфляції на зазначену прострочену заборгованість боржника.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду звертає увагу, що, визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду перевірити розрахунок заявлених позовних вимог, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

У зв"язку з порушенням боржником строків оплати заборгованості за кредитом, заявником нараховано 3% річних в розмірі 11 311,81 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 366,88 грн.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 11 311,81 грн за період з 21.01.2020 по 04.09.2020, суд встановив таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до вимог статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться строком на 120 днів, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Ухвала про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стосовно боржника. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: 1) зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів чи про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника, або перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж; 3) не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій; 4) зупиняється перебіг позовної давності щодо вимог до боржника; 5) не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань боржника.

Судом, враховуючи вимоги статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, здійснив розрахунок 3% річних за період з 21.01.2020 по 03.09.2020 (оскільки 04.09.2020 - дата винесення ухвали Господарського суду Тернопільської області про відкриття провадження у справі №921/542/20 про неплатоспроможність), за допомогою калькулятора програми "Ліга", який становить 11 078,90 грн ( міститься в матеріалах справи).

Отже, суд прийшов до висновку, що вірно обрахованими є 3% річних у розмірі 11 078,90 грн та такими, що підлягають визнанню в цій частині. В іншій частині щодо визнання у розмірі 232,91 грн 3% річних, то суд вважає їх безпідставно нарахованими та такими, що визнанню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 7 366,88 грн за період з січня 2020 року по серпень 2020 року, суд встановив таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.

Судом, перевірено розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора програми "Ліга" та встановлено, що інфляційні втрати складають 9 015,59 грн, тобто є більшими ніж зазначене у заяві про визнання кредиторських грошових вимог 7 366,88 грн ( розрахунок міститься в матеріалах справи).

Однак, зважаючи на те, що заяв/клопотань про вихід за межі вимог від заявника до суду не надходило, а тому суд вважає кредиторські грошові вимоги в частині інфляційних втрат у розмірі 7 366,88 грн обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню.

Грошові вимоги в частині 3 % річних та інфляційних втрат є повністю неоплаченими боржником, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.

Виходячи з вимог ст.ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. При цьому суд досліджує надані кредитором письмові докази, встановлює підстави виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характер та зміст та розмір.

Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на обґрунтованість вимог вказаних у заяві, яка подана до суду відповідно приписам ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання Державної іпотечної установи конкурсним кредитором в частині вимог в сумі 11 078,90 грн 3 % річних та в сумі 7 366,88 грн інфляційних втрат.

В іншій частині вимог - 3 % річних у розмірі 232,91 грн, слід відхилити.

Відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості, зокрема у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами, внесені до реєстру вимог кредиторів.

Отже, враховуючи викладене, кредиторські грошові вимоги Державної іпотечної установи відносно боржника ОСОБА_1 в частині в сумі 11 078,90 грн 3 % річних та в сумі 7 366,88 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, підлягають визнанню в цій частині та внесенню до Реєстру вимог кредиторів відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства в наступній черговості: черговість задоволення грошових вимог кредитора в сумі 18 445,78 грн (заборгованість) - друга.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 232, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державної іпотечної установи про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_1 в частині розгляду вимог щодо 3 % річних та інфляційних втрат у справі №921/542/20, задоволити частково.

2. Визнати кредиторські грошові вимоги Державної іпотечної установи відносно боржника ОСОБА_1 в сумі 11 078,90 грн 3 % річних та в сумі 7 366,88 грн інфляційних втрат та включити їх в Реєстр вимог кредиторів.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

в сумі 18 445,78 грн (заборгованість) - друга.

3. В іншій частині вимог - 3 % річних у розмірі 232,91 грн, відхилити.

4. Копію ухвали надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Кредитору: Державній іпотечній установі, бульвар Лесі Українки, 34, м.Київ.

Боржнику: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Керуючому реструктуризацією Стрельнікову Валерію Вікторовичу, вул.Окуневської, 4/10, м. Чернівці.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання - "12" червня 2023 року та може бути оскаржена.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційні сторінці Господарського суду Тернопільської області - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець