ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Справа № 906/733/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Чуприна Є.А. адвокат (в режимі відеоконференції)

відповідача: Поліщук Ю.В. адвокат (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімефект" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 02.03.2023 суддею Маріщенко Л.О., повне рішення складено 13.03.2023, у справі № 906/733/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімефект"

до Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал"

про стягнення 103 040,00 грн

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімефект" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" про стягнення 103 040,00 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22, закрито провадження у справі № 906/733/22 в частині стягнення 31 520,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутності предмета спору.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" на користь ТОВ "Хімефект" - 758,94 грн судового збору.

Позивач ТОВ "Хімефект", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення за Договором постачання № 80 від 02.08.2017 у розмірі 71 250,00 грн та ухвалити нове рішення, яким позов в частині стягнення з Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" на користь ТОВ "Хімефект" 71 250,00 грн задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає:

- за договором постачання № 80 від 02.08.2017 позивачем був поставлений визначений цим договором обсяг товару відповідачу, а після поставки товару - сплачено податки у встановлені законом строки та обсязі;

- до матеріалів справи позивач долучив копію договору постачання № 80 від 02.08.2017, копії видаткових та товарно-транспортних накладних, в тому числі спірної видаткової накладної № 348 від 13.09.2019 та ТТН № 348 від 13.09.2019, копії податкових накладних про сплату ТОВ "Хімефект" податку на додану вартість, в тому числі спірної податкової накладної № 350 від 13.09.2019;

- з наданих податкових декларацій за період з січня по грудень 2019 року вбачається, що позивачем було сплачено податок на додану вартість за весь обсяг поставленого товару за договором № 80 від 02.08.2017;

- в ході розгляду справи було досліджено податкові декларації зі сплати ПДВ по МКП "Бердичівводоканал" за вересень-грудень 2019 року.

- відповідач є платником ПДВ за касовим методом: сплата відповідачем податку за отриманим податковим кредитом мала нерегулярний та несистемний характер; податок за поставку товару у серпні 2019 року сплачувався протягом вересня-грудня 2019 року;

- враховуючи спосіб, у який відповідач сплачував податок за поставлений товар, у позивача немає підстав вважати, що податковий кредит за спірною накладною не був використаний МКП "Бердичівводоканал" поза періодом, що був досліджений судом;

- ГУ ДПС у Житомирській області при наданні суду податкових накладних повідомило, що видаткова накладна - це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця;

- видаткова накладна є внутрішнім документом підприємства та відсутні в наявності у ГУ ДПС. Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (далі - Порядок);

- на момент подання звітності з ПДВ за 2019 рік, відповідно до Порядку, при заповненні рядків 10.1 та/або 10.2 обов`язковим було подання (додаток 5), що заповнювався в розрізі контрагентів, а не в розрізі податкових накладних, а тому визначити чи включалася складена МКП "Бердичівводоканал" податкова накладна № 350 від 13.09.2019 ТОВ "Хімефект" до податкового кредиту немає можливості;

- встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце;

- якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною, у такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом;

- у своєму позові ТОВ "Хімефект" зазначав, що відповідач не повернув позивачу підписані не тільки спірну товарно-транспортну та видаткову накладні, а і інші товарно-транспортні та видаткові накладні, зокрема: видаткову та товарно-транспортну накладні № 76 від 11.03.2019, видаткову та товарно-транспортну накладні № 348 від 13.09.2019 (спірна поставка), видаткову та товарно-транспортну накладні № 369 від 25.09.2021, видаткову та товарно-транспортну накладні № 388 від 08.10.2021.

Отже позивач вважає, що суд першої інстанції не з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного повного, законного та об`єктивного розгляду справи по суті, у зв`язку з чим просить рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 в частині відмови у стягненні залишку суми у розмірі 71 520,00 грн скасувати.

Крім того апелянт просить розгляд апеляційної скарги проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи "EаsyCon".

Також до апеляційної скарги долучено клопотання (вх. № 1454/23 від 03.04.2023) про витребування доказів, в якому просить: - поновити строк подання до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, визнавши причини пропуску такого строку поважними; - витребувати у Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" журнал витрати реагентів (коагулянт "Алюмофлок-СL", що був поставлений за Договором постачання № 80 від 02.08.2017) за 2019 рік; - витребувати у Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" журнал показників якості води за 2019 рік.

Апеляційну скаргу подано через суд апеляційної інстанції.

Листом № 906/733/22/2081/23 від 04.04.2023 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Житомирської області.

11.04.2023 до суду надійшли матеріали справи № 906/733/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Хімефект" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на "07" червня 2023 року об 11:00 год.; заяву ТОВ "Хімефект" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; відмовлено ТОВ "Хімефект" у задоволенні клопотання про витребування доказів (вх. № 1454/23 від 03.04.2023) /т. 2 а.с. 165-166/.

01.06.2023 (вх. № 4643/23) на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "Хімефект" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 залишити без змін /т. 2 а.с. 177-179/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 задоволено клопотання Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" участь в судовому засіданні 07.06.2023 в режимі відеоконференції у приміщенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області /т. 2 а.с. 186-187/.

В судовому засіданні 07.06.2023 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 71 520,00 грн задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімефект" (постачальник, позивач) та Міським комунальним підприємством "Бердичівводоканал" (покупець, відповідач) укладено договір постачання № 80 (надалі - договір), згідно з п. 1.1 якого предметом даного договору є постачання покупцеві хімічних реагентів: коагулянт "Алюмофлок-СL" /т. 1 а.с. 14-16/.

Відповідно до п.1.2 договору асортимент, кількість, якісні характеристики і ціна товару, а так само умови і терміни постачання товару узгоджуються сторонами додатково, на підставі попередніх письмових заявок покупця, з урахуванням можливостей постачальника і оформлюються видатковими накладними постачальника.

Постачання товару здійснюється постачальником на підставі заявок покупця (п. 2.1 договору).

Покупець, у термін не пізніше чим за 10 календарних днів до передбачуваної дати постачання, направляє постачальникові письмову заявку, в якій указує: дату постачання, точне найменування, асортимент і кількість товару, умову поставки. Заявка підписується повноважним представником покупця (п. 2.2 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах умовах DDP склад покупця Житомирська область, м. Бердичів, відповідно до ІНКОТЕРМС - 2010 (п. 2.3 договору).

За умовами п. 3.1 договору постачальник зобов`язується в узгоджений період, за заявами покупця, поставляти покупцеві товар, а покупець зобов`язується приймати й оплачувати товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.3 договору право власності на товар (партію товару) переходить від постачальника до покупця в момент фактичного отримання товару (парії товару), що підтверджується підписаною накладною на товар.

При прийманні-здачі товару (партії товару) покупець проводить перевірку його відповідності даним, зазначеним в товаро-супровідних документах (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору після закінчення приймання-здачі товару (партії товару) покупець підписує накладну про приймання товару (партії товару).

Загальна сума договору визначається вартістю товару (партії товару) вказаних у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною дійсного договору, але не може перевищувати загальну суму - 980 000 грн з ПДВ (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору товар (партія товару) оплачується покупцем, у розмірі 100% вартості товару в термін, що не перевищує 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати поставки товару на склад покупця. Датою оплати вважається дата надходження грошей за товар (партії товару) від покупця на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у договорі. Оплата проводиться покупцем в українських гривнях шляхом перерахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в рахунку-фактурі.

Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами умов даного договору (п. 11.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару за договором постачання № 80 від 02.08.2017 була здійснена на загальну суму 2 048 072,94 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: - № 215 від 07.08.2017 на суму 60 000,00 грн; - № 236 від 30.08.2017 на суму 90 000,00 грн; - № 317 від 23.10.2017 на суму 60 000,00 грн; - № 2 від 10.01.2018 на суму 67 500,00 грн; - № 139 від 02.05.2018 на суму 67 500,00 грн; - № 245 від 11.07.2018 на суму 67 500,00 грн; - № 282 від 09.08.2018 на суму 70 999,98 грн; - № 332 від 10.09.2018 на суму 70 999,98 грн; - № 373 від 09.10.2108 на суму 70 999,98 грн; - № 404 від 01.11.2018 на суму 53 253,00 грн; - № 461 від 04.12.2018 на суму 75 000,00 грн; - № 3 від 08.01.2019 на суму 75 000,00 грн; - № 76 від 11.03.2019 на суму 75 000,00 грн; - № 112 від 08.04.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 157 від 15.05.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 178 від 30.05.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 209 від 19.06.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 230 від 01.07.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 250 від 11.07.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 264 від 22.07.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 285 від 05.08.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 301 від 15.08.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 328 від 02.09.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 348 від 13.09.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 369 від 25.09.2019 на суму 71520,00 грн; - № 399 від 21.10.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 427 від 12.11.2019 на суму 71 520,00 грн; - № 466 від 17.12.2019 на суму 71 520,00 грн.

Однак відповідач в порушення умов договору постачання № 80 від 02.08.2017 розрахунок за поставлений товар здійснив частково на суму 1 945 032,94 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язаньу останнього утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар у розмірі 103 040,00 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 103 040,00 грн, яка виникла на підставі договору № 80 від 02.08.2017.

Після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив суму боргу у розмірі 31 520,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 8416 від 26.09.2022 на суму 10 000,00 грн та № 8459 від 30.09.2022 на суму 21 520,00 грн /т. 1 а.с. 187-188/.

Отже провадження у справі в частині стягнення 31 520,00 грн основного боргу судом першої інстанції закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження здійснення господарської операції з поставки товару за договором постачання № 80 від 02.08.2017 на суму 71 520,00 грн за видатковою накладною № 348 від 13.09.2019, у зв`язку з чим дійшов висновку про не доведеність та не обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 71 520,00 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вищевикладене, доводи та вимоги апеляційної скарги, оскарження позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача 71 520,00 грн, Північно-західний апеляційний господарський суд в цьому випадку переглядає рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 лише в частині стягнення з відповідача 71 520,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

За змістом ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 712 ГК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини сторін виникли на підставі договору постачання № 80 від 02.08.2017, який за своєю правовою природою є договором поставки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст. 173, 174 ГК України та ст. 11, 202, 509, 712 ЦК України.

В підтвердження факту поставки товару (хімічні реагенти коагулянт "Алюмофлок-GL") на суму 71520,00 грн, позивач подав односторонньо підписані видаткову накладну № 348 від 13.09.2019 та товарно-транспортну накладну № 348 від 13.09.2019.

Поряд з цим, звертаючись з позовом до суду, позивач вказав про поставку відповідачу товару відповідно до видаткової накладної № 348 від 13.09.2019 (хімічні реагенти коагулянт "Алюмофлок-GL"), зазначивши при цьому, що доставка вказаного товару була здійснена згідно з товарно-транспортною накладною № 348 від 13.09.2019 ТОВ "Рітейл Солюшн ЛТД" /т. 1 а.с. 73, 74/.

З огляду на вказане, предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар в сумі 71 520,00 грн за видатковою накладною № 348 від 13.09.2019.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).

Згідно з ч. 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Позивач на підтвердження факту поставки товару надав видаткову накладну № 348 від 13.09.2019 та товарно-транспортну накладну № 348 від 13.09.2019 на суму 71 520,00 грн.

Поряд з цим видаткова накладна № 348 від 13.09.2019 не містить підпису, прізвища та ініціалів, посадового становища відповідальної особи зі сторони відповідача за здійснення господарської операції, відсутній відтиск печатки підприємства.

Із товарно-транспортної накладної № 348 від 13.09.2019 вбачається, що остання не містить: посаду особи зі сторони відповідача, відповідальну за здійснення господарської операції; дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції саме від імені відповідача та підписала товарно-транспортну накладну; відтиск печатки підприємства відповідача.

У постановах від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, від 29.01.2020 у справі №916/922/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Згідно з п. 3.3 договору постачання №80, право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент фактичного отримання товару, що підтверджується підписаною накладною на товар.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази містять істотні недоліки та не містять у собі відомостей щодо отримання/передачі відповідного товару саме уповноваженій особі відповідача, оскільки будь-які ідентифікуючи дані відповідача як отримувача товару у вищезазначених документах відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що подані позивачем видаткова накладна № 348 від 13.09.2019 та товарно-транспортна накладна № 348 від 13.09.2019 не є належними і допустимими доказами, які б підтверджували поставку товару відповідачу.

При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження факту поставки товару позивачем не надано.

Щодо доводів позивача про реєстрацію ним податкової накладної за господарською операцією № 350 від 13.09.2019.

У разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною.

У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Зазначену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

Отже Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімефект" не подало до суду допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування.

Враховуючи, що окрім видаткової накладної № 348 від 13.09.2019 та товарно-транспортної накладної № 348 від 13.09.2019, які не відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, позивач не надав належних доказів на підтвердження здійснення господарської операції з поставки товару за договором постачання № 80 від 02.08.2017 на суму 71 520,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено обставину здійснення поставки товару згідно з видатковою накладною № 348 від 13.09.2019 за договором постачання № 80 від 13.09.2019.

Крім того відповідно до п. 11.1 договору, договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами умов даного договору. Пролонгація договору оформляється додатковою угодою.

Тобто сторони договору визначили строк його дії - до 31.12.2018 з можливістю його пролонгації шляхом укладення/підписання додаткової угоди до договору.

Однак в матеріалах справи відсутня додаткова угода до договору про продовження строку його дії.

Тому колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що поставка товару в 2019 році між сторонами відбувалась не на підставі договору постачання № 80 від 02.08.2017, а на підставі видаткових накладних як окремих правочинів, що містять відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 відсутні.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімефект" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі № 906/733/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу№ 906/733/22 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "14" червня 2023 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.