ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2023 р. Справа № 911/1083/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Вовка Олексія Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 24308,84 грн

без повідомлення (виклику) сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області звернувся фізична особа-підприємець Вовк Олексій Миколайович (далі позивач, ФОП Вовк О.М.) із позовною заявою від 03.04.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (далі відповідач, ТОВ «Біогазенерго») про стягнення 24308,84 грн, з яких: 3485,00 грн 3% річних та 20823,84 грн інфляційних втрат, які нараховані в порядку статті 625 Цивільного кодексу України на заборгованість, встановлену судовими рішеннями у справі № 911/467/22.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.04.2023 відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); також суд встановив сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною першою статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

Частиною п`ятою статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 цього ж Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копію ухвали від 17.04.2023 про відкриття провадження у справі № 911/1083/23 суд надіслав рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192. Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали підприємство поштового зв`язку повернуло на адресу суду не врученим ТОВ «Біогазенерго» з довідкою про причини повернення/досилання «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки суд вчинив усі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами, відповідно до приписів частини дев`ятої статті 165 та частини другої статті 178 ГПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною четвертою статті 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2022 у справі № 911/467/22 позов ФОП Вовка О.М. до ТОВ «Біогазенерго» про стягнення 312000,00 грн задоволено та стягнути з ТОВ «Біогазенерго» на користь ФОП Вовка О.М. 312000,00 грн боргу і 4680,00 грн судового збору.

Зазначене рішення набрало законної сили 09.06.2022, у зв`язку з чим Господарський суд Київської області видав 14.06.2022 наказ на його примусове виконання.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2022, яке набрало законної сили 05.07.2022, заяву ФОП Вовка О.М. про винесення додаткового рішення задоволено та стягнуто з ТОВ «Біогазенерго» на користь ФОП Вовка О.М. 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На примусове виконання вказаного додаткового рішення Господарський суд Київської області видав 11.07.2022 наказ.

Відповідно до платіжної інструкції № 18662 від 23.11.2022 Іванківський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перерахував на рахунок ФОП Вовка О.М. 316680,00 грн, стягнутих з ТОВ «Біогазенерго» за виконавчим документом № 69552369.

Відповідно до платіжної інструкції № 18663 від 23.11.2022 Іванківський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перерахував на рахунок ФОП Вовка О.М. 12000,00 грн, стягнутих з ТОВ «Біогазенерго» за виконавчим документом № 69552437.

Звертаючись із цим позовом до суду, ФОП Вовк О.М. заявив до стягнення з ТОВ «Біогазенерго» 3485,00 грн 3% річних та 20823,84 грн інфляційних втрат, які нараховані в порядку статті 625 Цивільного кодексу України на загальну суму заборгованості в розмірі 328680,00 грн, стягнуту вказаними вище судовими рішеннями у справі № 911/467/22, до моменту повного виконання вказаних рішень.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Наявність судового рішення чи факт відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Суд у справі № 911/467/22 установив, що 20.01.2020 ФОП Вовк О.М. (перевізник) та ТОВ «Біогазенерго» (замовник) уклали договір на перевезення необробленої деревини № 20/1/2020 (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник взяв на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з місця відправлення до пункту призначення у встановлення строк і видати вантаж уповноваженій замовником на одержання вантажу особі, а замовник взяв на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу, обумовлену цим договором.

На виконання умов договору ФОП Вовк О.М. надав ТОВ «Біогазенерго» послуги з перевезення вантажів на загальну суму 312000,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт про надання послуг: № 1 від 28.02.2020 на суму 24000,00 грн, № 2 від 06.03.2020 на суму 36000,00 грн, № 3 від 23.03.2020 на суму 6000,00 грн, № 4 від 24.03.2020 на суму 36000,00 грн, № 5 від 31.03.2020 на суму 210000,00 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 31.03.2020, який підписаний та засвідчений печатками, заборгованість ТОВ «Біогазенерго» на користь ФОП Вовка О.М. станом на 31.03.2020 складає 312000,00 грн.

Установивши, що строк виконання замовником обов`язку щодо оплати наданих перевізником послуг не встановлений умовами укладеного договору, суд у справі № 911/467/22 застосував норму частини другої статті 530 Цивільного кодексу України та визначив, що останнім днем строку виконання відповідачем (ТОВ «Біогазенерго») обов`язку щодо оплати наданих позивачем (ФОП Вовк О.М.) послуг в сумі 312000,00 грн є 31.01.2022, тобто після спливу семиденного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги.

Згідно із частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягає доказуванню у цій справі факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг в розмірі 312000,00 грн за договором на перевезення необробленої деревини № 20/1/2020 від 20.01.2020.

Водночас у цій справі № 911/1083/23 позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати на суму в розмірі 328680,00 грн, яка стягнута за рішеннями Господарського суду Київської області від 19.05.2022 та від 14.06.2022. Зазначена сума складається з 312000,00 грн основного боргу, 4680,00 грн судового збору та 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Отже позивач при здійсненні розрахунку до складу основної суми заборгованості, яка стягнута рішенням суду від 19.05.2022 у справі № 911/467/22, також включив судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, що суперечить вимогам чинного законодавства України, адже судові витрати не є основним боргом на який відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі № 910/1972/18.

Отже у цьому випадку зобов`язанням, на яке нараховуються 3% річних та інфляційні втрати у зв`язку із простроченням його виконання, є зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг за договором на перевезення необробленої деревини № 20/1/2020 від 20.01.2020 в розмірі 312000,00 грн, без урахування судових витрат.

Згідно із розрахунком позивача, викладеним у позовній заяві, 3% річних нараховані за період з 16.07.2022 по 22.11.2022, інфляційні втрати за період із серпня по листопад 2022 року. Тобто позивач відповідні нарахування здійснив до моменту фактичного виконання у повному обсязі судового рішення, яке відбулось 23.11.2022, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції від 23.11.2022 № 18662.

Суд здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу в розмірі 312000,00 грн, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, та установив, що 3% річних становлять 3333,70 грн, інфляційні втрати 19767,06 грн.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 3333,70 грн 3% річних та 19767,06 грн інфляційних втрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2550,61 грн.

Крім того позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною восьмою 129 ГПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать про те, що правова допомога ФОП Вовку О.М. у цій справі надавалась адвокатом Вірьовкіним Олександром Ігровичем, який діє на підставі ордеру серії АМ № 1022349, виданого 11.02.2022.

Суд установив, що 21.01.2022 адвокат Вірьовкін Олександр Ігорович (адвокат) та ФОП Вовк О.М. (замовник) уклали договір № 21/01 про надання професійної правничої допомоги (далі договір № 21/01), відповідно до пункту 1.1 якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити роботу у порядку та строки обумовлені сторонами в даному договорі.

За умовами пункту 2.1 договору № 21/01 останній укладений на строк один рік і діє до 26.07.2023 та набирає чинності з моменту його підписання.

Адвокат Вірьовкін О.І. та ФОП Вовк О.М. підписали 03.04.2023 акт № 02 прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 21/01 від 21.01.2022, згідно з яким адвокат надав замовнику послуги з підготовки та подання позовної заяви до Господарського суду Київської області на загальну суму в розмірі 6000,00 грн. Акт підписаний сторонами без зауважень.

Досліджуючи надані документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Вірьовкіним О.І. професійної правничої допомоги позивачу у цій справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

Відповідно до частин першої і другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Заперечень щодо розміру судових витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення суми відповідних витрат від відповідача до суду не надійшло.

Обсяг, зміст та вартість наданих у цій справі адвокатом послуг підтверджується наявними у матеріалах справи договором від 21.01.2022 № 21/01 про надання професійної правничої допомоги та актом від 03.04.2023 № 02 прийому передачі наданих послуг до цього договору.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що наданими доказами підтверджується факт надання професійної правничої допомоги позивачу в цій справі на суму 6000,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 129 ГПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 5701,82 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 73, 74, 75-79, 126, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ) на користь фізичної особи-підприємця Вовка Олексія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3333 (три тисячі триста тридцять три) грн 70 коп. 3% річних, 19767 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят сім) грн 06 коп. інфляційних втрат, 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 61 коп. судового збору та 5701 (п`ять тисяч сімсот одну) грн 82 коп. витрат на професійну правничу допомогу

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін