ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 Справа № 914/505/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Дорсервіс», м. Львів,

до відповідача: Самбірського комунального підприємства «Об`єднане», м. Самбір

про: стягнення заборгованості 135 487, 03 грн

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Торгова компанія «Дорсервіс»» до Симбірське комунальне підприємство «Об`єднане» про стягнення заборгованості 135 487, 03 грн.

1.2. Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

1.3. Відповідно до розпорядження Господарського суду Львівської області від 06.04.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді (подання заяви про відставку) здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 914/505/23, за наслідками якого справу передано судді Ростиславу Матвіїву. Відповідно, 10.04.2023 новим складом суду прийнято до провадження справу № 914/505/23.

1.4. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.5. Відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання від 03.04.2023, 04.03.2023 про розгляд справи за відсутності його представника, як це передбачено ст. 196 Господарського процесуального кодексу України. Позивачем також подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (вх. № 14.06.2023).

1.6. У судове засідання 14.06.2023 представники сторін не з`явилися, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи зазначене та описані вище клопотання про розгляд справи без участі представників сторін, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання чи перешкод для вирішення справи в цьому судовому засіданні.

1.7. У судовому засіданні 14.06.2023 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні обов`язки та не оплатив у повному обсязі поставлений позивачем товар. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 68 052,94 грн, а також 61 776,66 грн інфляційних втрат і 5 657,43 грн 3 % річних.

2.2. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджує про допущення прострочення оплат за поставлений товар через відсутність бюджетного фінансування та початок воєнного стану в країні.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Самбірське комунальне підприємство «Об`єднане» як покупець та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Дорсервіс» як постачальник 17.02.2021 уклали договір № 26/21-1/01, відповіно до якого постачальник повинен поставити позивачу щебінь та пісок у строк до 31.12.2021.

3.2. Додатковою угодою № 1 від 30.12.2021 викладено в новій редакції п. 5.3 договору: у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлені товари здійснюється упродовж 10 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення, але не пізніше 01.03.2022, а також п. 4.1 договору: сума договору становить 537 760,00 грн.

3.3. Додатковою угодою № 2 від 30.12.2021 сторони також продовжили дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку 2022 року в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю; продовжили дію договору до 01.03.2022.

3.4. Додатковою угодою № 3 від 03.02.2022, враховуючи заборгованість покупця по оплаті отриманого товару у 2021 році в сумі 187 064,80 грн, сторони домовились на суму 645 312,00 грн, з яких 350 695,20 грн оплачено у 2021 році, 187 064,80 грн заборгованість за поставлений товар у 2021 році, оплата за який буде проводитись у 2022 році згідно з додатковою угодою № 1 від 30.12.2021, та 107 552,00 грн 20 % суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому періоді.

3.5. Сторонами підписано видаткові накладні на загальну суму 713 364,94 грн: № 50 від 16.02.2021 на суму 68 715,00 грн, № 125 від 12.04.2021 на суму 97 917,54 грн, № 449 від 03.06.2021 на суму 94 212,55 грн, № 772 від 14.07.2019 на суму 27 787,41 грн, № 1925 від 15.11.2021 на суму 32 744,60 грн, № 1955 від 16.11.2021 на суму 14 150,20 грн, № 1956 від 17.11.2021 на суму 15 168,20 грн, № 2074 від 22.11.2021 на суму 32 934,17 грн, № 34 від 03.02.2022 на суму 16 674,84 грн, № 35 від 03.02.2022 на суму 35 243,16 грн, № 2149 від 03.02.2022 на суму 19 574,06 грн, № 2150 від 03.02.2022 на суму 19 471,58 грн, № 2182 від 03.02.2022 на суму 114 169,34 грн, № 2188 від 03.02.2022 на суму 33 849,80 грн, № 2234 від 03.02.2022 на суму 35 576,89 грн, № 2284 від 03.02.2022 на суму 55 175,60 грн.

3.6. Відповідачем здійснено такі платежі: 14.12.2021 в сумі 32 744,30 грн по накладній № 1925 від 11.2021, 27.07.2022 в сумі 19 574,06 грн по накладній № 2149 від 03.02.2022, в сумі 19 471,58 грн по накладній № 2150 від 03.02.2022, в сумі 114 169,34 грн по накладній № 2182 від 03.02.2022, в сумі 33 849,80 грн по накладній № 2188 від 03.02.2022, в сумі 458,42 грн по накладній № 2234 від 03.02.2022, в сумі 55 175,60 грн по накладній № 2284 від 03.02.2022, в сумі 16 674,84 грн по накладній № 34 від 03.02.2022, в сумі 35 243,16 грн по накладній № 35 від 03.02.2022, тобто на загальну суму 327 361,10 грн.

3.7. Водночас, позивач у акті звірки відображає суму оплат, здійснених відповідачем, у розмірі 645 312,00 грн. Такий акт не підписаний відповідачем, проте, у відзиві на позовну заяву відповідач також визнає суму 645 312,00 грн як таку, що сплачена ним.

3.8. Відповідно до оборотно-сальдової відомості за період січень 2021 грудень 2023 дебетове сальдо становить 68 052,94 грн.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

4.2. Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару, до якого застосовуються положення про договір купівлі-продажу.

4.3. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.4. Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. А відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

4.5. За обставин наявності належним чином оформлених, підписаних первинних документів видаткових накладних, судом вище встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 713 364,94 грн. Відповідач не спростував жодними доказами такого факту. Натомість відповідно до обставин справи відповідач оплатив прийнятий товар частково - в загальній сумі 645 312,00 грн, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 68 052,94 грн. Суд, визнаючи розмір здійснених відповідачем оплат за отриманий товар, зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

4.6. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.7. Відповідно до п. 5.1 договору розрахунки за кожну фактично поставлену постачальником партію товару проводяться покупцем після отримання від постачальника видаткової накладної з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів.

4.8. Суд звертає увагу, що додатковою угодою № 1 внесено зміни не в п. 5.1, а в п. 5.3 договору, яким у первинній редакції договору передбачалось, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлені товари здійснюється упродовж 10 банківських днів із дати отримання замовником бюджетного призначення, а додатковою угодою доповнено «але не пізніше 01.03.2022». На переконання суду, змінений п. 5.3 договору не скасовує та не нівелює положення, передбачені п. 5.1 договору, і за загальним правилом за поставлений товар відповідач має розрахуватись упродовж 30 днів з дня його отримання. За обставин, якщо відповідач не може розрахуватись через відсутність фінансування, застосуванню підлягають положення п. 5.3 договору, а саме строк 01.03.2022.

4.9. Відповідно до визначених позивачем підстав позову заборгованість в розмірі 68 052,94 грн виникла через неоплату відповідачем видаткової накладної № 2074 від 22.11.2021 в сумі 32 934,17 грн, № 2234 від 03.02.2022 в сумі 35 118,47 грн, № 1925 від 15.11.2021 в сумі 00,30 грн. Так, у справі наявні видаткові накладні № 1925 від 15.11.2021 на суму 32 744,60 грн, № 2074 від 22.11.2021 на суму 32 934,17 грн, № 2234 від 03.02.2022 на суму 35 576,89 грн.

4.10. Отож, сума 32 934,17 грн є вартістю товару по накладній від 22.11.2021, строк його оплати визначається відповідно до п. 5.1 договору: 30 днів з моменту поставки, тобто 22.12.2021. Не здійснивши такої оплати, з 23.12.2021 відповідач вважається таким, що прострочив виконання цього зобов`язання. Додаткові угоди № 1 і № 2 до основного договору укладались вже після закінчення строку оплати, тому не змінюють строку оплати. Тому позивач може нараховувати 3 % та інфляцію на суму боргу 32 934,17 грн за період 23.12.2021 27.01.2023, а не з 22.12.2021. При цьому, нараховуючи інфляційні втрати, суд враховує позицію Пленуму Вищого господарського суду України, висловлену в постанові від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», про те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Тобто, якщо оплата мала бути здійснена в грудні 2021, то період, за який нараховуються інфляційні втрати, починається з 01.01.2022. Здійснивши такий розрахунок, суд отримав 9 095,12 грн інфляційних втрат і 1 085,47 грн 3 % річних, а не 9 303,60 грн і 1 088,18 грн, як пораховано позивачем.

4.11. Прострочення на суму 35 118,47 грн позивач визначає з 01.03.2022. Відповідно до п. 4.9 цього рішення така заборгованість виникла через неоплату в повному розмірі видаткової накладної № 2234 від 03.02.2022 на суму 35 576,89 грн. Враховуючи положення п. 5.1 договору, отриманий по цій накладній товар відповідач мав оплатити до 05.03.2022, але оскільки останній день строку припадав на вихідний день (суботу), то такий переноситься на 07.03.2022. Тому відповідач вважається таким, що допустив прострочення на суму 35 118,47 грн, з 08.03.2022. Відповідно, 3 % річних за період 08.03.2022 27.01.2023 на вказану суму становлять 940,98 грн 3 % річних, а не 961,19 грн, як визначив позивач; за період квітень 2022 27.01.2023 інфляційних втрат у розмірі 6 551,34 грн, а не 8 642,48 грн.

4.12. Строк оплати по накладній № 1925 від 15.11.2021 в сумі 00,30 грн спливав також відповідно до п. 5.1 договору 15.12.2021, тому нарахування 3 % річних допускається з 16.12.2021, а інфляційні втрати з січня 2022. Здійснивши такі, суд отримав 0,08 грн інфляційних втрат і 0,01 грн 3 % річних.

4.13. Крім цього, позивач здійснює нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на заборгованість в розмірі 294 616,80 грн, яка, на його переконання, існувала з 01.03.2022 по 27.07.2022 у зв`язку з несвоєчасною оплатою видаткових накладних від 03.02.2022 № № 34, 35, 2149, 2150, 2182, 2188, 2234, 2284. Суд зазначає, що сукупно по вказаних накладних поставлено товар на суму 329 735,27 грн, проте, заборгованість по накладній № 2234 від 03.02.2022 в сумі 35 118,47 грн не була погашена 27.07.2022, тому винесена в окремий борг позивачем, що зазначено та перевірено судом в п. 4.11 рішення. З урахуванням такого, позивач правильно зазначає, що по зазначених накладних від 03.02.2022 до 27.07.2022 не оплаченими були 294 616,80 грн.

4.14. Щодо строку оплати вказаної суми за отриманий 03.02.2022 товар, то суд дотримується позиції, наведеної в п. 4.11 рішення, та зазначає про настання прострочення по поставках від 03.02.2022 не 01.03.2022, а 08.03.2022. Суд не вважає обґрунтованою, добросовісною та правильною позицію позивача, який визначає момент прострочення з урахуванням додаткової угоди № 1 01.03.2022, адже такою угодою змінювалися умови оплати, передбачені п. 5.3 договору, але при цьому чинність дії п. 5.1 договору не скасувалась. Більше того, п. 5.3 договору має умову стосовно відсутності фінансування і скорочення строків оплати для здійсненої 03.02.2022 поставки не виправданим за обставини чинності п. 5.1 договору.

4.15. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат і 3 % річних на заборгованість 294 616,80 грн за період 08.03.2022 27.07.2022, суд зазначає що 3 % річних становлять 3 438,54 грн, а не 3 608,05 грн, як вказує позивач, а інфляційні втрати (з урахуванням викладеного в п. 4.10 договору) - 29 256,21 грн, а не 43 830,49 грн.

4.16. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

4.17. ЄСПЛ у справі «Бакалов проти України» та у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.17 у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.18 у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.18 у справі №12-46гс18.

4.18. Заперечення відповідача стосовно існування форс-мажорних обставин (введення воєнного стану), які вплинули на неможливість вчасних розрахунків, не спростовують підстав позову так як навіть доведене існування форс-мажорних обставин на право кредитора стягувати суми, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не впливають, адже як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштам (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.03.2023 у справі № 920/505/22 також акцентує на відсутності підстав для відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статей 614, 617 Цивільного кодексу України.

4.19. Резюмуючи, суд зазначає, що, крім суми основного боргу, обґрунтованою визнається сума інфляційних втрат у розмірі 44 902,75 грн, 3 % річних 5 465,00 грн. Тому в задоволенні вимог про стягнення 192,43 грн 3 % річних і 16 873,91 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

4.20. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що сплачених судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2 345,82 грн. Щодо заявлених у позовній заяві 20 000,00 грн витрат на правову допомогу, то відповідно до змісту позовної заяви докази на підтвердження понесення таких витрат будуть подані відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Тому при постановленні рішення суд не вирішує питання розподілу витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Самбірського комунального підприємства «Об`єднане» (ідентифікаційний код юридичної особи 37592012, 81400, Львівська область, м. Самбір, вулиця Шухевича, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Дорсервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи 31245569, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 117, офіс 1) 68 052,94 грн основного боргу, 44 902,75 грн інфляційних втрат, 5 465,00 грн 3 % річних, 2 345,82 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення 192,43 грн 3 % річних і 16 873,91 грн інфляційних втрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.06.2023.

Суддя Матвіїв Р.І.