РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2023Справа № 910/19401/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/19401/21

за позовом Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (Україна, 23714, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Куна, вул. Тваринників, буд. 1; ідентифікаційний код: 30612168)

до Міністерства юстиції України (Україна, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код: 00015622)

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправним та скасування наказу

Представники учасників справи:

від позивача: Гуравська В.Ю., ордер серії АВ № 1053998 від 30.12.2022;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватно-орендне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1231/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав" в частині.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Гумега О.В.) від 18.07.2022 у справі № 910/19401/21 позов було задоволено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/19401/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2023 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022, постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/19401/21, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 справу № 910/19401/21 передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято справу № 910/19401/21 до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.04.2023.

05.04.2023 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням вказівок, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2023 у справі №910/19401/21.

У підготовче засідання 05.04.2023 представники учасників справи не з`явились.

У підготовчому засіданні 05.04.2023 судом було оголошено перерву до 10.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2023, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, учасників справи було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 10.05.2023.

У підготовче засідання 10.05.2023 з`явилась представник позивача, представники відповідача та третіх осіб не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання учасники справи були повідомлені належним чином, явка представників учасників справи обов`язковою судом не визнавалась, проте від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 10.05.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача та третіх осіб було повідомлено про те, що судове засідання призначено на 07.06.2023.

У судове засідання 07.06.2023 з`явилась представник позивача, представники відповідача та третіх осіб не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином, явка представників учасників справи обов`язковою судом не визнавалась.

Представник позивача надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала, також заявила про намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні 07.06.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року представник Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" Дудар Костянтин Костянтинович звернувся до державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша Олега Сергійовича із заявами про державну реєстрацію права власності.

Для здійснення державної реєстрації права власності заявником було надано, зокрема, протоколи загальних зборів членів Колективного сільськогосподарського підприємства "Колос" с. Куна Гайсинського району Вінницької області від 07.02.2000 та акти приймання-передачі майна.

Не встановивши підстав для відмови у державній реєстрації прав заявника на нерухоме майно, державний реєстратор Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаш Олег Сергійович 07.11.2019 прийняв рішення №№ 49562205, 49562331, 49562078 про проведення державної реєстрації права власності Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос", відповідно, на:

- нежитлове приміщення пташнику площею 1133,2 кв.м., розташоване за адресою: вул. Тваринників, буд. 18, с. Куна, Гайсинський р-н, Вінницька обл. з внесенням запису від 04.11.2019 № 34037473;

- нежитлове приміщення площею 1118,3 кв.м., розташоване за адресою: вул. Тваринників, буд. 1, с. Куна, Гайсинський р-н, Вінницька обл. з внесенням запису від 04.11.2019 № 34037602;

- нежитлове приміщення телятнику площею 1665,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 з внесенням запису від 04.11.2019 № 34037372.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, жителі с. Куна Гайсинського р-ну Вінницької обл. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Міністерства юстиції України зі скаргою (зареєстрована в Мін`юсті 27.11.2019 за № КО-22840) на дії державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша О.С. та прийняті ним рішення про реєстрацію прав на нерухоме майно, у якій просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.11.2019, на підставі яких за Приватно-орендним підприємством "Сільськогосподарське підприємство "Колос" зареєстровано право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна.

За результатами розгляду скарги Колегія Міністерства юстиції України рекомендувала її задовольнити, а рішення державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша О.С. від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49561916, 49562078, 49561798 скасувати та анулювати доступ державному реєстратору Барабашу О.С. до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

За змістом мотивувальної частини висновку від 27.02.2020, у результаті перевірки рішень державного реєстратора від 07.11.2019 Колегією було встановлено, що скаржники є апелянтами за апеляційною скаргою на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 05.06.2006 у цивільній справі за заявою засновника і власника Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" Дудара К.К. про встановлення факту законного набуття права приватної власності. За результатами розгляду апеляційної скарги Вінницьким апеляційним судом прийнято постанову від 30.10.2019 у справі № 2-о-80/2006, якою скасовано рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 05.06.2006, а заяву засновника і власника Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" Дудара К.К. про встановлення факту законного набуття права приватної власності на майно і тварини залишено без розгляду.

Колегія зазначила, що спірні рішення державний реєстратор прийняв за результатами розгляду заяви, до якої додано копії скасованих судових документів, за відсутності будь-яких інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення речових прав на об`єкти нерухомого майна. Тому Колегія дійшла висновку, що державний реєстратор під час прийняття спірних рішень, у порушення статей 10, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не перевірив подані документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, оскільки вона здійснена на підставі документів, які не підтверджують виникнення такого права у Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" та Дударя К.К .

На підставі висновку Колегії, 27.03.2020 Міністерство юстиції України ухвалило спірний наказ № 1231/5, яким колективну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення №№ 49562205, 49562331, 49561916, 49562078, 49561798, прийняті державним реєстратором 07.11.2019.

Приватно-орендне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос", не погодившись із наказом Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1231/5 в частині, що стосуються безпосередньо його, звернулося до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також цей закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до частин 1, 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Частиною п`ятою статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Процедура розгляду відповідно до законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами, визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (далі - Порядок № 1128).

Пунктом 2 Порядку № 1128 (в редакції чинній станом на час розгляду скарги третіх осіб) передбачено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

За змістом пункту 5 Порядку № 1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Абзацом 1 пункту 8 Порядку № 1128 передбачено, що у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Отже, підставою для звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні поданої нею скарги.

За змістом скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка була подана ними до Міністерства юстиції України, порушення своїх прав внаслідок прийняття державним реєстратором Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабашем О.С. рішень від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49561916, 49562078, 49561798, вони вбачають у безпідставній, проведеній на підставі підроблених документів, реєстрації права власності позивача на нерухоме майно, яке належить спілці співвласників майнових сертифікатів села Куна Гайсинського району.

За доводами позивача, скаржники не довели факт порушення їхніх прав внаслідок прийняття державним реєстратором вищенаведених рішень, як і не довели наявності у них прав на це майно.

Однак суд не може повною мірою погодитись з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів наявності у третіх осіб речових прав на об`єкти нерухомості, право власності позивача на які вони оспорюють. Водночас у постанові Вінницького апеляційного суду від 30.10.2019 у справі № 2-о-80/2006 за заявою засновника і власника Приватного орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» Дудара Костянтина Костянтиновича про встановлення факту законного набуття права приватної власності на майно і тварин встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками майнових паїв члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) КСП "Колос", якими визначено розмір майна пайового фонду підприємства у грошовому еквіваленті кожного із скаржників. Крім того, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зазначені в списках працюючих та заборгованість по заробітній платі перед ними, що закладена в ліквідаційний баланс для погашення колишнім членам КСП "Колос", отже вони не лише є співвласниками майнового паю колишнього КСП "Колос", а й були вигодонабувачами за ним.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Тобто законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як "суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому".

За викладеного суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що рішення державного реєстратора від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49561916, 49562078, 49561798 не порушують прав та інтересів третіх осіб, адже вони є власниками майнових паїв члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) КСП "Колос" і відчуження майна цього підприємства, вчинене без достатніх правових підстав, може свідчити про втручання у їх майнові права як вигодонабувачів за майновим паєм колишнього КСП "Колос".

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України).

Отже, у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18 та від 20.08.2019 у справі № 911/714/18.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Пунктом 11 Порядку № 1128 визначено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Зі змісту наведених вище положень вбачається, що Міністерство юстиції України повинно обрати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, яка має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Недотримання порядку розгляду скарги у вимірі наведеного, мети, значення і призначення державної реєстрації, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає відповідне право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

При цьому, неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Тобто неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду скарги. Якщо ж на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, зазначає про те, що його не було повідомлено про розгляд скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 8687/19.2.1/-19 від 28.12.2019 відповідач направив позивачу копію скарги та зазначив, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги буде опубліковано на офіційному сайті Мін`юсту.

На виконання пунктів 10, 11 Порядку № 1128, 25.02.2020 о 18:56 на офіційному веб-сайті Мін`юсту було розміщено оголошення про засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції для розгляду, зокрема, скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2019 за № КО-22840, щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлові будівлі: пташник; нежитлове приміщення; газовий склад; телятник; магазин. Суб`єкт оскарження - державний реєстратор Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаш О.С. Заінтересовані особи: Приватно-фермерське підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос" та Дудар К.К .

На підтвердження наведених обставин матеріали справи містять лист ДП "Національні інформаційні системи" № 697/14.2-11 від 26.02.2020 із посиланням на відповідне оголошення, який був долучений відповідачем до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у цій справі та не прийнятий судом апеляційної інстанції з підстав необґрунтованості відповідачем причин неможливості подання даного доказу до суду першої інстанції.

Однак, з урахуванням вказівок, наведених у постанові Верховного Суду від 25.01.2023, суд при новому розгляді справи вважає за необхідне прийняти цей доказ та надати йому оцінку.

Так, відповідно до інформації Державного підприємства "Національні інформаційні системи" оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України про засідання Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яке відбулося 27.02.2020, було розміщене 25.02.2020 о 18:56.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 у справі № 128/1950/17, оскільки спеціальним законом, який регулює спірні відносини не визначено поняття строку та порядку його обчислення, суду слід застосовувати загальні правила обчислення строків.

Відповідно до статей 251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Зазначені вище норми обчислення строку кореспондуються зі статтею 116 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частинами першою, четвертою якої перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, за загальним правилом обчислення строків, він повинен починатися з наступного дня після відповідної календарної дати.

Таким чином, оголошення про засідання Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації 27.02.2020, яке було розміщене на офіційному веб-сайті відповідача 25.02.2020 про розгляд скарги на 27.02.2020, початок перебігу дводенного строку розпочався з 26.02.2020 і тривав до 28.02.2020, що є свідченням недотримання відповідачем дводенного строку повідомлення до дня розгляду скарги.

Правомірність застосування до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу України підтверджена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 14.12.2022 у справі №140/166/19, від 01.06.2021 у справі №140/2732/18 та від 11.11.2020 у справі №140/168/19.

Судом також враховано, що відповідач намагався повідомити позивача про засідання Колегії телефонограмою, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма від 26.02.2020, якою зафіксовано невдалу спробу зателефонувати позивачеві, однак телефонограма, надіслана за один день до засідання, також не вважається доказом належного повідомлення, що свідчить про те, що відповідач не надав суду доказів про своєчасне запрошення позивача на засідання колегії для розгляду скарги третіх осіб.

Відтак позивач, як заінтересована особа, був фактично позбавлений можливості дізнатись про дату, час та місце розгляду скарги, а також бути присутнім під час розгляду скарги та надавати відповідні документи, пояснення тощо, що могло вплинути на результат розгляду скарги.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначеному у постанові від 20.05.2019 у справі № 826/9046/16.

Суд відзначає, що неповідомлення скаржника, суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, або повідомлення цих осіб в надмірно стислі строки не може вважатися формальним порушенням, оскільки обов`язковість здійснення такого повідомлення передбачена нормами чинного законодавства, та суть такого повідомлення зводиться не лише до інформування суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб про розгляд скарги, а має забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, надати пояснення.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 826/1632/17, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17 та від 16.03.2023 у справі № 910/574/22.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі № 826/19452/16 зазначив, що посилання скаржників на те, що наявність формальних порушень процедурного характеру не може бути підставою для скасування спірного наказу є необґрунтованими, оскільки важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли. Тому невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Вказані обставини позбавили позивача можливості прийняти участь у розгляді скарги, надати пояснення (заперечення) та докази на їх обґрунтування з метою повного та об`єктивного розгляду скарги і прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Зазначені процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу в частині, що стосується реєстрації прав позивача, а саме щодо скасування рішень державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша Олега Сергійовича від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49562078.

При цьому спірний наказ не підлягає перевірці по суті встановлених обставин, тобто результатів перевірки скарги, оскільки позбавлення заінтересованих осіб можливості взяти участь у розгляді скарги є істотним порушенням процедури її розгляду, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 826/19452/16, від 20.05.2019 у справі № 826/9046/16 та від 11.10.2019 у справі № 810/1701/18.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що порушення Колегією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації процедури розгляду скарги, що стало підставою для скасування наказу Мін`юсту, не означає, що суд погоджується чи не погоджується з правомірністю рішень про державну реєстрацію прав, прийнятих державним реєстратором, щодо яких подано скаргу, оскільки по суті виявлених порушень при проведенні державної реєстрації оспорюваний наказ не перевіряється.

З урахуванням викладеного, суд не розглядає доводи відповідача про те, що державна реєстрація права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна здійснена державним реєстратором на підставі документів, які не підтверджували виникнення такого права у позивача, як і доводи позивача про те, що скасовані спірним наказом рішення державного реєстратора прийняті правомірно, а також про вихід відповідача за межі його компетенції при розгляді скарги.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у цій справі, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, коли такі безпосередньо впливають на суть порушених прав.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Враховуючи вищевикладене, такі порушення процедури при прийнятті скарги до розгляду, як відсутність дати складання скарги, неналежне засвідчення додатку до скарги, який є публічно доступним, визнаються судом суто формальними та такими, що не впливають на дійсність наказу.

Разом з цим, Колегією Мін`юсту значно порушено максимальний 45-денний строк розгляду скарги, передбачений ч. 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки скарга третіх осіб надійшла до Міністерства юстиції України 27.11.2019, а оскаржуваний наказ № 1231/5 прийнятий лише 27.03.2020.

Порушення строку розгляду скарги Колегією також може у сукупності оцінюватися як підстава для скасування наказів Мін`юсту за розглядом скарг у сфері державної реєстрації (постанова Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 420/4037/20).

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та положень Порядку № 1128.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню. Витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг покладаються на відповідача.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, про які зазначено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розподілу вказаних витрат між сторонами.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1231/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав" в частині, що стосується реєстрації прав Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (Україна, 23714, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Куна, вул. Тваринників, буд. 1; ідентифікаційний код: 30612168) щодо скасування рішень державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша Олега Сергійовича від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49562078.

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (Україна, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код: 00015622) на користь Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (Україна, 23714, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Куна, вул. Тваринників, буд. 1; ідентифікаційний код: 30612168) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.06.2023

Суддя О.В. Нечай