СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Харків Справа № 917/1341/22

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представника Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017",

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017"( вх. №865 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22,

за позовною заявою Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", вул. Коцюбинського, 7, м.Полтава, 36039, ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", вул.Зіньківська, 19-б, м.Полтава, 36009, ,

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном,-

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном шляхом зобов?язання відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №448 від 03.12.2019 у обсязі: 27870 л бензину А-92 на загальну суму 690 618,60 грн, з ПДВ.

Позивач обгрунтовує свої вимоги невиконанням зі сторони відповідача своїх зобов`язань щодо належного відпуску (отоварення) талонів або паливних карток на АЗС, що призвело до неможливості користуватися та розпоряджатися належним позивачу на праві власності товаром, який знаходиться на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22 позов задоволено повністю, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19 б, м. Полтава, 36009) передати Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 27870 літрів бензину марки А-92 на загальну суму 690 618, 60 грн, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19 б, м. Полтава, 36009) на користь Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 10359,28 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок суду самостійно надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із установлених фактів, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню є складовою частиною судового розгляду. Встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що примусове виконання обов`язку в натурі відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить його у скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує, що предмет позовних вимог полягав в усуненні перешкод у користуванні/розпорядженні майном, втім суд самостійно змінив предмет позовних вимог та прийняв рішення про виконання обовязку в натурі. Одночасно апелянт вказує про неможливість задоволення позову з підстав відсутності 27870 літрів бензину марки А-92 та поверення позивачеві його вартості.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 у справі №917/1341/22 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22, призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22 на 12.06.2023 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132, запропоновано позивачу подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові, роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату, запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд, явку представників учасників справи визнано необов`язковою, запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: , зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22, витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи № 917/1341/22.

Від Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про законність рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" залишити без задоволення.

У судове заcідання, яке відбулось 12.06.2023, з`явились належні представники сторін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини спору.

Згідно до Договору № 448 від 03.12.2019 Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, (далі - Замовник або Позивач) з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "НАДЕЖДА РИТЕЙЛ 2017", (далі - Постачальник або Відповідач), домовились про наступне:

Постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Замовнику товар, зазначений в тендерній пропозиції, а Замовник - прийняти і оплатити товар, визначений у п. 1.2. Договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 - (09134200-3 - бензин марки А-92 (талони) - 90000 л, 09134200-9 - дизельне паливо (талони) - 90000 л. Талон або паливна картка - є документом встановленого Постачальником зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право Замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі - АЗС), зазначеній Постачальником у тендерній пропозиції. Талон або паливна картка має певний ступінь захисту, гарантований Постачальником.

Згідно пункту 1.5. Договору право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість бензину та дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Пунктом 1.6. Договору встановлено, що з моменту переходу до Замовника права власності на бензин та дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в Постачальника.

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна Договору становить: 4 486 500,00 грн в т. ч. ПДВ 747 750, 00 грн. Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Постачальником рахунка на оплату товару (далі - рахунок) та видаткової накладної на товар. Оплату за товар Замовник здійснює відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 15 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання Товару може здійснюватися частинами. Закупівля Товару здійснюється за бюджетні кошти. Підтвердженням того, що товар оплачується за рахунок бюджетних коштів, є перерахування коштів з відповідного розрахункового рахунка Замовника, який відкритий у Державній казначейській службі України. Документом, що підтверджує прийом-передачу товару за цим Договором, є підписані Сторонами видаткові накладні.

Згідно п.5.4. Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС. Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі талонів або паливних карток Постачальника або його партнерів, далі - Талони, встановленого зразка, які є документами суворої звітності. Довіреною особою Замовника для взаємовідносин по даному Договору вважається особа - пред`явник Талонів або паливних карток. Перелік АЗС, на яких буде здійснюватися заправка автотранспорту Замовника, визначений у Додатку № 2 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п.5.5. Договору Постачальник гарантує заміну невикористаних Замовником Талонів або паливних карток, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Згідно п. 6.3. Договору Постачальник зобов`язаний:

6.3.1.Забезпечити поставку товару у строки, встановлені п. 5.2. цього Договору;

6.3.2.Забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору;

6.3.3.Забезпечити передачу бензину та дизельного палива через АЗС Замовнику або уповноваженому ним Користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури бензину та дизельного палива, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено внаслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин;

6.3.5. Забезпечити достатню кількість бензину та дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором;

6.3.7. Замінити невикористані Замовником Талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Відповідно до п. 10.1. Договору Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Позивач виконав свої зобов`язання за Договором №448 від 03.12.2019 року в повному обсязі, розрахувавшись по даному Договору згідно прибуткової накладної №11 від 05.02.2020, прибуткової накладної №10 від 05.02.2020, прибуткової накладної №441 від 09.12.2019.

Додатковою угодою № 1 від 16.12.2019 було внесено зміни до Договору №448 від 03.12.2019 та продовжено строк дії Договору до 30.04.2020.

Згідно додаткової угоди № 2 від 23.01.2020 року п. 1.2. Договору та специфікації (Додаток №1) змінити відповідно на: "бензин марки А-92 (талони) - 104200 л; "дизельне паливо (талони) - 110000 л, пункт 3.1 Договору викласти в редакції: "3.1. Ціна (загальна сума) Договору становить 5 381 358, 00 грн, у тому числі ПДВ 896 893, 00 грн.

11.08.2022 за вих. №266 від 10.08.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про виконання умов договорів, в якому просив повідомити підстави та причини не отоварювання паливних талонів з 00 год 00 хв. 08.08.2022.

Згідно з актом звірки не отоварених талонів на пальне від 19.08.2022 кількість не отоварених талонів по Договору № 448 від 03.12.2019 складає 27870літрів (в талонах) бензину А-92 на суму 690 618, 60 грн з ПДВ. Зазначений акт підписаний головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений відповідними відбитками печаток підприємств.

Таким чином, відповідач визнав, що за Договором №448 від 03.12.2019 ним не було передано 27 870 літрів бензину А-92.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном шляхом зобов?язання відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №448 від 03.12.2019 у обсязі: 27870 л бензину А-92 на загальну суму 690 618,60 грн., з ПДВ.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Згідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами підпадають під ознаки договору поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Судом встановлено, що п. 1.5. Договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість бензину та дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Таким чином, право власності на бензин у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС відповідача).

В п. 1.2 Договору, так і в специфікації (додаток № 1 до Договору) визначено, що предметом договору є бензин А-92 (талони) кількістю 104200 літрів, а п. 5.3 Договору визначено порядок виконання зобов`язань відповідача щодо поставки шляхом передачі талонів.

Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Таким чином, підписані сторонами прибуткові накладні фактично свідчать про передачу відповідачем саме талонів на бензин А-92 кількістю 104200 літрів, а не про передачу відповідного товару (бензину) позивачу як замовнику (покупцю).

Матеріалами справи підтверджується як фактичне отримання, так і використання позивачем талонів на бензин А-92 шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС відповідача, зокрема, підписаним сторонами актом звірки неотоварених талонів на пальне станом на 19.08.2022 підтверджується, що станом на дату укладення акту звірки позивач за Договором не отримав 27870 літрів бензину А-92 на суму 690618,60 грн, при цьому в акті звірки зазначено, що звірялась відповідна кількість літрів бензину А-92 в талонах.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивач відповідно до п. 1.5 Договору набув право власності на бензин А-92 кількістю 104200 літрів та дизельне паливо - 110000 літрів на суму 5381358, 00 грн не пізніше дати підписання прибуткових накладних.

Відповідно до ст. 667 Цивільного кодексу України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

У п. 1.6 Договору також передбачено, що з моменту переходу до замовника права власності на бензин та дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, бензин та дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника.

Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України), а не тільки з договорів та правочинів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного висновку, що як з вимог закону (ст. 667 ЦК України), так і з умов Договору у відповідача виникло зобов`язання щодо зберігання бензину, право власності на яке було набуте позивачем, до моменту його фактичного отримання на АЗС шляхом використання відповідних талонів для заправки автотранспорту.

Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1. ст. 936 ЦК України).

Таким чином, укладений між сторонами по справі Договір має елементи договору зберігання.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1,2 ст. 938 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

В п.1.6 Договору міститься умова щодо зобов`язання відповідача здійснювати відповідальне безкоштовне зберігання бензину, право власності на яке набуто позивачем відповідно до Договору, до моменту його фактичного отримання на АЗС.

Отже, вимоги закону щодо письмової форми договору, сторонами дотримано.

Договором не передбачено необхідність складання сторонами інших документів (зокрема, акту приймання-передачі) в підтвердження передачі на зберігання відповідачу бензину, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у нього зобов`язання передачі (поставки) товару після закінчення строку дії Договору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2020 по справі 910/9167/19.

З урахуванням того, що укладений між сторонами Договір містить як елементи договору поставки, так і елементи договору зберігання, з його змісту випливають:

- зобов`язання відповідача як постачальника здійснити поставку товару в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника бензином А-92 на АЗС);

- зобов`язання відповідача як зберігача на вимогу позивача повернути бензин А-92, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до п.1.5 Договору, та яке перебуває на зберіганні відповідача відповідно до п.1.6 Договору.

Відповідачем вказані зобов`язання щодо повернення зі зберігання 27870 літрів бензину А-92 виконані не були. Відповідна вимога позивача про повернення, викладена у листі від 11.08.2022 №266, у листі вих. №321 від 26.09.2022, а також в претензії №326 від 28.09.2022, які були вручені відповідачу, задоволена відповідачем не була, що відповідачем не заперечується.

Колегія суддів визнає необгрунтованими доводи апелянта щодо незаконної зміни судом першої інстанції предмету позовних вимог з огляду на таке.

Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 924/1473/15, та у п. 52 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 917/353/19 про те, що суд самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин і застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обгрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

Так, суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс 19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Велика палата Верховного Суду у постанові у справі № 662/397/15-ц вказала, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із установлених фактів, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню, є складовою класичного принципу jura novit curia. ВП ВС наголосила, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові. Адже згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Натомість відмова у задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.55, 124 Конституції. Отже, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У цьому позові позивач заявив матеріально-правову вимогу до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (предмет позову) - зобов`язати відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №448 від 03.12.2019 року у обсязі 27870 літрів бензину А-92 на загальну суму 690618,60 грн з ПДВ.

У позові вказані обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (підстави позову) невиконання відповідачем умов договору щодо поставки оплаченого позивачем товару та повернення із зберігання залишків товару, що не були передані позивачу.

Так, у даній справі предметом договору є бензин, який відноситься до речей, що визначаються родовими ознаками.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч. 2 ст. 186 ЦК України).

З урахуванням викладеного, визначений ч. 1 ст. 949 ЦК України обов`язок відповідача повернути поклажодавцеві (позивачу) відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості не ставиться в залежність від фактичної наявності у нього речі, яка є замінною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положення частини 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі.

За змістом ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору, обраний позивачем у спірних зобов`язально - правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного висновку висновку, що заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №448 від 03.12.2019 року у обсязі 27870 л бензину А-92 на загальну суму 690 618, 60 грн з ПДВ, є обгрунтованими.

Аргументи апелянта про неможливість задоволення позову з підстав відсутності 27870 літрів бензину марки А-92 є необгрунтовани, оскільки за змістом законодавства боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.

Зазначене стосується доводів відповідача щодо повернення Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" вартості бензину, оскільки за змістом вищенаведених норм та умов договору, грошове відшкодування стороною вартості майна, яке підлягає ним поверненню, не звільняється особу від обовязку виконання основного зобов`язання у вигляді виконання обов`язку в натурі.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 у справі №917/1341/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.06.2023.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман