ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 920/754/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми»

на рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023

у справі № 920/754/22 (суддя В.В. Яковенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми»

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Сумська міська рада

про стягнення 329 426,22 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Сахно М.В.;

від відповідача: Опанасенко Р.А.;

від третьої особи: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (далі також - Товариство) звернулось до Господарського суду Сумської області з вимогами до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі також - Управління) про стягнення 329 426,22 грн заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.11.2022 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Сумську міську раду.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі № 920/754/22 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» 170 434,38 грн заборгованості за спожиту електричну енергію з ПДВ, 2 215,48 грн судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» з державного бюджету суму судового збору в розмірі 341,21 грн, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 12547 від 30.08.2022. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано нормами ст. ст. 11, 334, 509 510, 526, 527, 610, 612, 633, 634, 714 ЦК України, ст. ст. 174, 180, 193, 275, ГК України, ст. ч.6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», застосувавши які у сукупності з умовами п.2.1, 5.1, 5.8, 6.2, 7.2, 13.1, 13.5, 13.7 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020, суд встановив наявність між сторонами договірних відносин з постачання електричної енергії, постачання позивачем відповідачу у період з грудня 2021 року до вересня 2022 року електричної енергії обсягом 197941 кВТ*год загальною вартістю 332540,88 грн, однак, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вартості спожитої електроенергії лише за період з грудня 2021 до квітня 2022 року у зв`язку із припиненням дії згаданого договору з 01.05.2022.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою Товариство посилається на незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин сторін, а саме, ст. 692 ЦК України. Судом не було враховано, що Товариство здійснило постачання електроенергії Управлінню за договором, яку останнє прийняло та спожило, відповідно, має розрахуватись за поставлений товар у повному обсязі.

За доводами скаржника, судом не було надано правильної оцінки умовам укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020 в частині відмови від пролонгації договору на новий строк та припинення його дії з 28.04.2022. Зокрема, лист Управління, отриманий Товариством 26.01.2022 з вимогою розірвати договір з 01.01.2022 не можна вважати належним доказом припинення дії договору або ж відмовою пролонгувати договір на новий строк. При цьому, судом безпідставно визначено строк дії договору з 28.04.2021 до 28.04.2022, оскільки строк дії договору сторонами визначений до 31 грудня відповідного календарного року.

Так, у розділі «Комерційна пропозиція №ЗУ» зауважено, що договір укладається на 1 календарний рік та вважається продовженим на 1 календарний рік. Календарним роком є проміжок часу з 01 січня до 31 грудня, а не 12 місяців з будь-якої дати, тому термін дії договору визначається з 28.04.2020 до 31.12.2020 з можливістю пролонгувати до 31.12.2021, 31.12.2022. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС України від 16.04.2013 №21-94а13.

Скаржник також акцентував увагу на тому, що основним принципом функціонування енергетичної системи є принцип безперервного процесу постачання і споживання електроенергії. Так, п.п. 16 п. 5.5.5 НКРЕП встановлює обов`язок споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті споживача письмово повідомити електропостачальника, оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про розірвання договору та розрахуватися за електричну енергію, включаючи день виїзду. Відповідно, Управління, за умови припинення користування послугами постачання електричної енергії мало б звернутись із відповідною заявою та сплатити заборгованість за уже поставлену електричну енергії. Відсутність належної заяви відповідача, наявність споживання електричної енергії свідчить про чинність укладеного між сторонами договору та наявність підстав для стягнення вартості поставленої йому позивачем електричної енергії.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мальченко А.О. та судді Агрикової О.В. у відпустках з 13.03.2023 по 17.03.2023, а судді Чорногуза М.Г. у відпустці з 10.03.2023 по 17.03.2023, питання щодо подальшого руху даної апеляційної скарги вирішувалося після виходу колегії суддів з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі № 920/754/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі №920/754/22, розгляд справи призначено на 17.05.2023.

01.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та одночасно скасувати рішення суду, яким частково задоволено позовні вимоги. Управління наголосило на ненаданні судом належної оцінки обставинам переходу об`єкту, на яке здійснюється енергопостачання - гуртожитку, із державної до комунальної власності, а також - зміні управителя цього майна. Управління також наголошує на визнанні ним позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої мешканцями гуртожитку електроенергії у грудні 2021 року у розмірі 45 487,74 грн

05.05.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ «Енера Суми» Сахно М.В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи, що суддя Чорногуз М.Г. перебував у відпустці з 01.05.2023 по 14.05.2023, розгляд вищевказаного клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції здійснювався після виходу судді Чорногуза М.Г. з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 задоволено клопотання представника ТОВ «Енера Суми» Сахно М.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання у справі №920/754/22, призначеного на 17.05.2023 о 14:20 год в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Сумської області.

16.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 в задоволенні вищевказаного клопотання представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області відмовлено у зв`язку з недотриманням заявником вимог ч. 2 ст. 197 ГПК України.

У судовому засіданні 17.05.2023 оголошено перерву до 14.06.2023. Постановлено здійснювати проведення судового засідання 14.06.2023 у справі №920/754/22 у режимі відеоконференції, у зв`язку з чим доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання у справі №920/754/22 в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Сумської області за участі представників ТОВ «Енера Суми» та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області.

14.06.2023 в судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

14.06.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги стосуються оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заявленого до стягнення розміру заборгованості за постачання електричної енергії.

Разом з цим, за ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги стосуються у тому числі вимог щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та надання судом неправильної оцінки правовідносинам сторін, що склались, колегія суддів вбачає за необхідне переглянути оскаржуване рішення суду першої інстанції в цілому, а не лише в частині відмови у задоволенні позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні у справі, врахувавши пояснення надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Водночас, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, у зв`язку з наступним.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «Енера Суми» та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області виникли правовідносини на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 1613647 від 28.04.2020, відповідно до умов якого УМВС України в Сумській області приєдналося заявою-приєднанням, обравши «Комерційну пропозицію № ЗУ».

Підписання заяви-приєднання відповідачем підтверджує факт його приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Умови договору розроблені з урахуванням вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні. У додатку № 1 до договору, яким є заява-приєднання, зазначено, серед іншого, що початок постачання електричної енергії 28.04.2020, а оператор системи, з яким споживач уклав договір розподілу (передачі) електричної енергії ПАТ «Сумиобленерго».

У результаті приєднання відповідача до умов публічного договору про постачання електричної енергії останньому було відкрито у ТОВ «Енера Суми» особовий рахунок за № 1613647.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п. 6.2.1. договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату активної електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходив із того, що такі відносини врегульовані виключно умовами договору та нормами ст. ст. 11, 334, 509 510, 526, 527, 610, 612, 633, 634, 714 ЦК України, ст. ст. 174, 180, 193, 275, ГК України, ст. ч.6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За висновками суду Товариство - є постачальником електроенергії, а Управління - Споживачем електроенергії, відповідно, до предмету доказування входять обставини чинності договору, доведення постачальником обставин постачання електроенергії, споживання її споживачем та відсутності доказів повного розрахунку за поставлену та спожиту електроенергію.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з таких обставин та норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін.

Варто зауважити, що на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 забезпеченням споживачів електричною енергією займаються різні суб`єкти ринку електричної енергії, зокрема, оператори системи розподілу та електропостачальники, одним з яких є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми», яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 №1268, єдиним постачальником універсальних послуг на території Сумської області є ТОВ «Енера Суми».

За нормою ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:

універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України (п. 93);

постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги (п.67);

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) (п.62);

малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт (п. 42);

непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання (п. 47);

електроустановка - комплекс взаємопов`язаних устаткування і споруд, що призначаються для виробництва або перетворення, передачі, розподілу, споживання електричної енергії чи зберігання енергії (п.32).

Як унормовано ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності, в укладенні договору постачання електричної енергії.

Як убачається із Заяви-приєднання до умов про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27.04.2020 (вх. ТОВ «ЕнераСуми» №1940) постачання здійснюється на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Суми, вул.. Герасима Кондратьєва №136/1. Заява подана Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області - органом державної влади, що є водночас бюджетною установою.

Матеріалами справи також підтверджується, що будівля, до якої поставляється елекрична енергія є гуртожитком.

За ст. 127 Житлового кодексу України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Враховуючи визначення понять «побутовий споживач», «малий непобутовий споживач» «непобутовий споживач», надані ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», Управління МВС не є індивідуальним побутовим споживачем, оскільки електроенергія купується ним не для забезпечення індивідуальних побутових потреб, а використовується для забезпечення електроенергією гуртожитку, що перебував у нього на балансі у момент подання заяви-приєднання. Його також не можна віднести до непобутового споживача або ж малого непобутового споживача.

Управління також не можна вважати управителем гуртожитку у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Так, управитель багатоквартирного будинку -це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Схоже визначення вміщено до норм ст.ст. 12, 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Як убачається з матеріалів справи, Управління не є власником гуртожитку. Останній було віднесено до об`єкту державної власності.

Матеріалами справи також підтверджується, що 11.11.2020 Міністерством внутрішніх справ прийнято наказ №798 «Про передачу гуртожитку у комунальну власність». Отже, Управління на момент укладення договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020 було балансоутримувачем гуртожитку. Відповідно, відсутні підстави вважати, що відповідач є (чи може вважатись) споживачем за договором. Безпосередніми споживачами є мешканці гуртожитку, які використовують електроенергію для задоволення власних побутових потреб.

Рішенням Сумської міської ради від 19.11.2021 №714 «Про затвердження акту приймання-передачі з державної у комунальну власність Сумської територіальної громади гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми»:

затверджено акт приймання-передачі з державної власності у комунальну власність Сумської міської територіальної громади гуртожитку по вул. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми від 19.11.2021 №714;

призначено управителем гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми Комунальне підприємство «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради.

Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначає основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну.

Статтею 2 Закону до об`єктів передачі віднесено об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини).

Відповідно до ст. 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Пропозиції щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об`єктів житлового фонду (крім гуртожитків) та інших об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, - також з трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від загальної кількості працівників підприємства.

Пропозиції щодо передачі у комунальну власність побудованих за рахунок державних капітальних вкладень об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), не потребують погодження з такими товариствами та їх трудовими колективами.

За приписами ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об`єкти як житлові будинки та гуртожитки.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» встановлено, що разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891 затверджено «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» (далі також - Положення №891).

Згідно з п. 1 Положення №891, останнє визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій. Передача в комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках здійснюється в такому ж порядку з дотриманням вимог Законів України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших законодавчих актів.

Пунктом 8 Положення №891 встановлено, що передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього.

Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (форма додається) складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію.

Актом приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021, комісія, створена відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 27.04.2021 №244 «Про створення комісії з питань приймання у комунальну власність Сумської міської територіальної громади гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми від Міністерства внутрішніх справ України», за участю Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області, провели обстеження гуртожитку та зафіксували якісні показники будівлі, яку, разом із документацією, передано від Міністерства внутрішніх справ України до Виконавчого комітету Сумської міської ради.

Отже, матеріалами справи підтверджується передання з державної у комунальну власність власне гуртожитку як об`єкту нерухомого майна, а також зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо) з моменту підписання та затвердження відповідним рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради акту приймання-передачі майна, тобто з 19.11.2021.

Розглядаючи спір, колегія суддів враховує, що за нормою ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Як підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2023 №322322508, Сумська міська рада лише 19.08.2022 здійснила реєстрацію права комунальної власності на гуртожиток за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 136/1.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У контексті правовідносин, що склались між сторонами, факт державної реєстрації не може нівелювати обставину набуття Сумською міською радою спірного гуртожитку у комунальну власність у листопаді 2020 року, оскільки державна реєстрація є правопідтвержувальною дією, а не правовстановлюючою.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується вибуття гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 136/1 із компетенції Управління, а тому з 19.11.2020 будь-який правовий зв`язок між Управлінням та гуртожитком відсутній.

У січні 2021 року Управління листом, який Товариство отримало 26.01.2021, повідомило постачальника про обставини переходу права власності на об`єкт постачання електричної енергії, а також про зміну управителя гуртожитку.

Відповідно до п. 13.7 Договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020, дія цього договору також припиняється, зокрема у разі зміни власника об`єкта Споживача.

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки сторонами у договорі погоджено таку підставу припинення договору як зміна власника об`єкта Споживача, враховуючи встановлену під час апеляційного провадження обставину переходу гуртожитку, щодо якого було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020, із державної у комунальну власність у листопаді 2020 року, то, відповідно з 19.11.2020 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020 є припиненим з підстав, обумовлених сторонами у п. 13.7 договору.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:договори та інші правочини;

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як унормовано ч. 2-1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», після передачі гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону органи місцевого самоврядування:

здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (майнових комплексів) (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя), організовують їх належне обслуговування та ремонт, упорядкування, а також забезпечують утримання та облаштування прибудинкових територій;

здійснюють контроль за використанням усіх гуртожитків, що перебувають у державній та комунальній власності виключно за призначенням, визначають управителів гуртожитків, а також виконавців житлових і комунальних послуг.

Відповідно до норм Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 20 червня 2018 року № 498, облік осіб, які проживають в гуртожитках на умовах найму (оренди), ведеться підприємствами, установами, організаціями, в оперативному управлінні яких перебувають гуртожитки державної та комунальної власності, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми, до статутних капіталів яких включені гуртожитки, органом місцевого самоврядування (далі - організація, що здійснює управління гуртожитком). Також, Примірним положенням передбачено, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає:

витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами);

інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Організація, яка здійснює управління гуртожитком, несе відповідальність перед власником, наймачем жилої площі в гуртожитку в разі:

Ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або жилому приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю, - шляхом відшкодування збитків;

Зниження якісних показників послуг, порушення встановлених договором строків усунення несправностей або перевищення допустимих перерв у наданні послуг - шляхом зменшення розміру плати та виплати споживачеві компенсації в розмірі, встановленому законодавством.

Аналіз наведених п.15,16 Примірного положення дає підстави для висновку про те, що саме на організацію, яка здійснює управління гуртожитком покладено обов`язок забезпечити мешканців житлово-комунальними послугами, у тому числі - електричною енергією. А, з огляду на норми Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії - шляхом укладення відповідного договору з енергопостачальною організацією.

Таки й обов`язок виник у Сумської міської ради та Комунального підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради у зв`язку з прийняттям Сумською міською радою рішення від 19.11.2021 №714 «Про затвердження акту приймання-передачі з державної у комунальну власність Сумської територіальної громади гуртожитку по вул. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми» та нормою ч. 2-1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Частина 3 ст. 13 Конституції України встановлює, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Як убачається із поданого відповідачем відзиву, Сумська міська рада тривалий час ухилялась як від здійснення державної реєстрації права комунальної власності на гуртожиток, так і від укладення договору постачання електричної енергії. Водночас, з огляду на положення ст. 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України саме власник несе тягар утримання належного йому майна.

Відповідно, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на Управління відшкодування вартості спожитої мешканцями гуртожитку електричної енергії з 01.01.2021.

Водночас, пунктом 7 Положення №891 встановлено, що у разі передачі відомчого житлового фонду в комунальну у власність він утримується в установленому порядку.

Розрахунки витрат на утримання відомчого житлового фонду, що прийнятий в комунальну власність, узагальнюються Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями і подаються Мінекономіки та Мінфіну до 1 липня поточного року для врахування їх під час формування державного бюджету на наступний рік у нормативах відрахувань загальнодержавних податків і зборів до бюджетів Автономної Республіки Крим, відповідних областей, міст Києва і Севастополя.

Якщо підприємства, установи чи організації передають відомчий житловий фонд у комунальну власність протягом фінансового року, утримання його забезпечується на договірних засадах з підприємствами, установами чи організаціями, а в разі їх банкрутства, зміни форми власності або ліквідації - за рахунок наявних коштів відповідних державних адміністрацій або виконкомів відповідних рад. У разі потреби порушується питання про вишукання коштів з державного бюджету.

Як встановлено судом та убачається з інформації, вміщеної до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23) перебуває у стадії припинення діяльності.

Частиною 2 ст. 4-2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» встановлено, видатки, пов`язані з утриманням об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, відшкодовуються з відповідних місцевих бюджетів починаючи з бюджетного періоду, що настає за роком передачі їх у комунальну власність, відповідно до законодавства.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Відповідно, оскільки передання гуртожитку із державної у комунальну власність відбулось у листопаді 2020 року, то, із урахуванням положень ч. 2 ст. 4-2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» , 7 Положення №891 видатки, пов`язані з утриманням гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 136/1 покладаються на Сумську міську раду із січня 2021 року. До цього часу, утримання гуртожитку, у тому числі, в частині спожитої його мешканцями електроенергії лежить на Управлінні.

Такий обов`язок виникає в Управління на підставі норм ч. 2 ст. 4-2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п. 7 Положення №891, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.11.2020 №798 «Про передачу гуртожитку у комунальну власність», рішення Сумської міської ради від 19.11.2021 №714 «Про затвердження акту приймання-передачі з державної у комунальну власність Сумської територіальної громади гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми» та акту приймання-передачі з державної власності у комунальну власність Сумської міської територіальної громади гуртожитку по вул. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми від 19.11.2021 №714.

Оскільки матеріалами справи у відповідача підтверджується наявність заборгованості з постачання електричної енергії за грудень 2020 року у розмірі 45 487,74 грн, ця сума підлягає стягненню з відповідача, відповідно у цій частині позов підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2021 року по вересень 2021 року, то, у цій частині колегія суддів приходить до висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки договір, яким Товариство обґрунтовує свої вимоги, припинив свою дію у листопаді 2020 року, а власником спірного майна з листопада 2020 року є Сумська міська рада, відповідно саме на ній лежить обов`язок із відшкодування вартості отриманих мешканцями гуртожитку комунальних послуг у спірний період, у тому числі, постачання електричної енергії, у межах фактично спожитих обсягів електроенергії, за вартістю, встановленою постачальником електричної енергії.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні щодо припинення дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1613647 від 28.04.2020 у квітні 2021 року, а також оскільки під час розгляду спору по суті судом першої інстанції не надано належної оцінки рішенню Сумської міської ради від 19.11.2021 №714 «Про затвердження акту приймання-передачі з державної у комунальну власність Сумської територіальної громади гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми», акту приймання-передачі з державної власності у комунальну власність Сумської міської територіальної громади гуртожитку по вул.. Герасима Кондратьєва, 136/1 в м. Суми від 19.11.2021 №714, неправильно застосовано норми Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», ст. 11 ЦК України та не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме, ст. 13 Конституції України, ст. 127 ЖК України, ст.ст. ст. 4-1, 4-2, 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям у справі нового рішення.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про необхідність застосування п.п. 16 п. 5.5.5 НКРЕП, яким передбачено обов`язок споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті споживача письмово повідомити електропостачальника, оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про розірвання договорів та розрахуватися за електричну енергію, включаючи день виїзду. Як і можливість застосування п. 4.27 ПРРЕЕ, яким встановлено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Згадані норми не підлягають застосуванню з огляду на відсутність доказів припинення споживання електричної енергії безпосереднім споживачем - мешканцями гуртожитку. Тобто відбулась зміна власника об`єкта, на який здійснювалось постачання електричної енергії, а не фактичне звільнення приміщення.

Решта доводів заявника апеляційної скарги також не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду спору.

Відповідно до ч.1 ст. 282 ГПК України, у випадку скасування судового рішення постанова має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання розподілу судового збору колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про часткове визнання позову в частині стягнення заборгованості за спожиті обсяги електричної енергії у грудні 2021 року у сумі 45 487,74 грн, у зв`язку з чим просив суд здійснити розподіл судових витрат з урахуванням частини 1 статті 130 ГПК України, а саме: зменшити на 50% суму витрат по сплаті судового збору, який складає 682,32 грн за частину позовних вимог у сумі 45487,74 грн, що визнаються.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно зі ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню із Державного бюджету України сума судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді першої інстанції, в розмірі 341,21 грн, сплаченого при поданні позову, а решта в сумі 341,21грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі №920/754/22 задоволенню не підлягає, судовий збір за розгляд справи апеляційним господарським судом залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі №920/754/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 09.02.2023 у справі №920/754/22 скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» задовольнити частково.

4. Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35, ) на рахунок НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» 45487грн74коп. (сорок п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім гривень74 копійки) заборгованості за спожиту електричну енергію з ПДВ, 341грн 21 коп. (триста сорок одна гривня 21 копійка)судового збору на рахунок НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк».

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35, ) з державного бюджету (ГУК Сумськ. обл./Сумська МТГ/ 22030101; код - 37970404; Казначейство України (ел.адм.подат.); рахунок UA 3018540);код класифікації доходів бюджету 22030101) суму судового збору в розмірі 341грн 21 коп. (триста сорок одна гривня 21 копійка), сплаченого відповідно до платіжного доручення № 12547 від 30.08.2022.

6. Доручити Господарському суду Сумської області видати накази на виконання даної постанови.

7. Матеріали справи № 920/754/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.06.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова