ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р. Справа№ 910/11991/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 09.05.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2023

у справі № 910/11991/22 (суддя Пукшин Л.Г. )

за позовом Приватного підприємства "Будкомплекс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця"

про стягнення 277 595, 78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

У листопаді 2022 року Приватне підприємство "Будкомплекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення 277 595,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № ПР/НХ-21541/НЮ від 19.10.2021, а саме в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 277500,00 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за договором у розмірі 95,78 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11991/22 позовні вимоги задоволено.

На підставі рішення суду з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" підлягає стягненню на користь Приватного підприємства "Будкомплекс" основний борг у розмірі 277500, 00 грн, 95, 78 грн. - 0,1 % річних та судовий збір у розмірі 4163, 94 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що конструктив договору передбачає покрокову послідовність оплати (п. 6.4.), у зв`язку з чим обов`язок залізниці здійснити остаточний розрахунок виникає після отримання від ПП «Будкомплекс» доказу реєстрації та належного заповнення податкової накладної, яким є квитанція про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН. При цьому така квитанція направляється постачальником покупцю протягом 3 банківських днів з дня реєстрації відповідної податкової накладної у ЄРПН. Разом з тим, скаржник доводить, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання пункту 6.4. договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому зазначив, що ПП «Будкомплекс» виконано належним чином договір як в частині поставки товару відповідачу, так і в частині реєстрації податкових накладених (п. 6.4. договору), у зв`язку з чим строк оплати товару є таким, що настав, проте відповідач свої зобов`язання не виконав належним чином. За вказаних обставин позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції, 19.10.2021 між Приватним підприємством «Будкомплекс» (постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (замовник) був укладений договір поставки № ПР/НХ-21541/НЮ, відповідно до пунктів 1.1., 1.2 якого, предметом договору є поставка постачальником покупцю плащів прогумованих чоловічих, згідно специфікації №1. Найменування, кількість товару за розмірами зазначені у специфікації №1, розмірній специфікації №2.

Умовами договору також передбачено:

- датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.4.5 договору);

- загальна сума договору складає 771 900,00 грн. з урахуванням ПДВ 20 % - 128 650,00 грн (п.5.2 договору);

- розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100 % перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.3. договору);

- із контрагентами - платниками ПДВ покупець здійснює оплату за поставлений товар по факту постачання товару на підставі підписаних актів приймання-передачі товару на 45-й банківський день з дати реєстрації податкової накладної в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. На підтвердження реєстрації постачальник протягом 3 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних направляє квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на електронну адресу покупця, яка вказана в договорі у розділі «Реквізити сторін». Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару ( п.6.4 договору);

- покупець за даним договором несе таку відповідальність: сторони відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності Покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 (нуль цілих одна десята) процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором (п. 10.2 договору);

У подальшому, 02.12.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки № ПР/НХ-21541/НЮ від 19.10.2021, якою п.12.3. договору викладено в наступній редакції «Сторони дійшли згоди продовжити дію договору та встановили, що виконання у 2022 році до 30 квітня становитиме 154 000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20 % - 25 700,00 грн.».

Крім того, вказаною додатковою угодою були змінені та викладені у наступній редакції такі пункти договору:

« 1.1 Предметом договору є поставка постачальником покупцю плащі прогумовані чоловічі (далі - товар) згідно зі специфікаціями №1, №3 (додатки №1, №3). Рік виготовлення - 2021-2022»

« 1.2 Найменування, кількість товару за розмірами зазначені у специфікаціях №1, №3 (додатки №1, №3), розмірних специфікаціях №2, №4 (додатки №2, №4).»

« 2.1 Якість товару, який поставляється, повинна відповідати вимогам ДСТУ EN ISO 13688:2016, ДСТУ EN 343:2017, які зазначені у специфікаціях № 1, №3 (додатки № 1, №3).»

« 4.6 Товар постачається на склад Покупця - структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», 52520, Дніпропетровська обл., Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Харківська 1а на умовах DDP (згідно з INCOTERMS 2010) у IV кварталі 2021року. У 2022р. - до 30 квітня 2022р »

« 5.2 Загальна сума договору складає 926 100,00 грн. (дев`ятсот двадцять шість тисяч сто гривень 00 копійок) з урахуванням ПДВ 20% 154 350,00 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят гривень 00 копійок).»

« 6.1 Постачальник передає у власність Покупцю товар, а Покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікаціях № 1, №3 (додатки № 1, №3), що додаються до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад Покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року).»

« 14.1 Термін дії договору: з моменту його підписання сторонами і до 30 квітня 2022 року.»

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору відповідачу було поставлено позивачем плащі прогумовані чоловічі та надано послуги згідно видаткових накладних: №62 від 17.12.2021 року на суму 87 000,00 грн. з ПДВ, № 66 від 24.12.2021 року на суму 115 500,00 грн. з ПДВ та № 69 від 30.12.2021 року на суму 75 000,00 грн. з ПДВ. Всього було поставлено Продукції та надано послуг на загальну суму 277 500 грн з ПДВ.

Доставка та отримання товару відповідачем, підтверджується серед іншого належно оформленими сторонами актами здачі-прийому товару від 17.12.2021, 24.12.2021 та 30.12.2021, наданими позивачем до позовної заяви.

Крім того, у відповідності з вимогами п.п.201.1, 201.7., 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, позивачем було складено та зареєстровано податкові накладні № 77 від 17.12.2021, № 81 від 24.12.2021 та № 84 від 30.12.2021.

Отже, граничний терміном для здійснення розрахунків за поставлений товар згідно видатковими накладними: №62 від 17.12.2021 на суму 87 000,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 04.02.2022), № 66 від 24.12.2021 на суму 115 500,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 11.02.2022) та № 69 від 30.12.2021 на суму 75 000,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 17.02.2022) відповідно до п. 6.4 Договору є таким що настав.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару не здійснив, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 277 500,00 грн, яку позивач просить стягнути.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, позивачем поставлено товар, обумовлений договором на загальну суму 277 500,00 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, наданими позивачем, проте відповідач не здійснив його оплату в повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6.4. договору із контрагентами - платниками ПДВ покупець здійснює оплату за поставлений товар по факту постачання товару на підставі підписаних актів приймання-передачі товару на 45-й банківський день з дати реєстрації податкової накладної в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. На підтвердження реєстрації постачальник протягом 3 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних направляє квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на електронну адресу покупця, яка вказана в договорі у розділі «Реквізити сторін». Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Так, платник податку - постачальник з настанням першої з умов виникнення податкових зобов`язань, визначених у пункті 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, дії платника податків зі складення податкової накладної за фактом відвантаження товарів, підтвердженого виписаною видатковою накладною, відповідають вимогам статей 185, 187 ПК України щодо визначення першої з подій, з настанням якої у постачальника виникає обов`язок скласти податкову накладну.

За приписами абзаців 2, 5, 6 та 10 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем було складено та направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні № 77 від 17.12.2021, № 81 від 24.12.2021 та № 84 від 30.12.2021 по факту відвантаження товару.

Отже, враховуючи зазначене вище, граничний строк оплати товару згідно з видатковими накладними №62 від 17.12.2021 на суму 87 000,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 04.02.2022), № 66 від 24.12.2021 на суму 115 500,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 11.02.2022) та № 69 від 30.12.2021 на суму 75 000,00 грн. з ПДВ (дата оплати - 17.02.2022) відповідно до п. 6.4 договору, станом на дату звернення позивача до суду є таким що настав.

Водночас, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 277500,00 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати поставленого за договором товару, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 277500,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлено про стягнення з відповідача 95,78 грн - 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань у відповідності до п. 10.2 договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п.10.2 договору покупець за даним договором несе таку відповідальність: сторони відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності Покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 (нуль цілих одна десята) процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором .

З огляду на встановлені обставини прострочення боржника, вимоги щодо стягнення з відповідача 95,78 грн - 0,1 процентів річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного та повного здійснення оплати за поставлений йому товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11991/22 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11991/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11991/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11991/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 13.06.2023 після виходу колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська