ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. Справа№ 910/10079/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Новосельцеві О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Рудюк Ю.А.;

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Іваненко І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.12.2022 (повний текст рішення складено 09.01.2023)

у справі №910/10079/22 (суддя Котков О.В.),

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі"

про стягнення 1 844 682,14 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересня 2022 року Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 844 682,14 грн, з яких: основного боргу - 1 371 057,77 грн, пені - 191 376,29 грн, 15% річних - 172 479,93 грн та інфляційних втрат - 109 768,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.01.2021 не здійснив повний розрахунок із позивачем за продану йому електричну енергію у січні-березні 2021 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» грошові кошти: основного боргу - 1 371 057,77 грн, пені - 108 565,60 грн, 15% річних - 172 479,93 грн, інфляційних втрат - 86 448,06 грн та судовий збір - 26 078,27 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період підтверджено документально, а останнім не спростовано належними доказами.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату поставленої електричної енергії, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 1 371 057,77 грн., яку суд стягнув у повному обсязі.

Крім того, здійснивши власний розрахунок пені, 15% річних та інфляційних втрат суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1 738 551,36 грн, з них: основного боргу - 1 371 057,77 грн, пені - 108 565,60 грн, 15% річних - 172 479,93 грн та інфляційних втрат - 86 448,06 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/10079/22 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що третя особа необгрунтувала кількість спожитої відповідачем електроенергії на не побутові потреби з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27.05.2021 до договору № 20117011 ПУ-Т121, що не взято судом до уваги.

Крім того, апелянт просить залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог та призначити судово-бухгалтерську експертизу.

Узагальнені доводи відзиву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 23.03.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, третя особа у своєму відзиві, наданому до суду 23.03.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, ДТЕК зазначає, що постачання електричної енергії КП "КК з ОФЖ Дніпровського району м. Києва» здійснювалося на підставі публічного договору, укладеного з ТОВ «КЕП» 27.12.2019 № 20117011ПУ-Т120 по всім 2050 ЕІС - кодам до 31.12.2020,

Листом від 09.12.2020 №25/4/7/10/32983 ТОВ «КЕП» повідомило ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» про зміну з 01.01.2021 постачальника споживачів, перелік яких надало у додатку до нього, куди також увійшов відповідач (стоп. 25 N° п/п 673).

Листом від 06.01.2021 № 25/4/7/10/351 ТОВ «КЕП» відкликало лист від 09.12.2020 № 25/4/7/10/32983 ТОВ «КЕП» в частині вказаних у переліку споживачів, куди також увійшов відповідач щодо споживання в частині побутового навантаження, а отже 93 ЕІС- кодів, визначені за об`єктами непобутового навантаження, були з 01.01.2021 переведені на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Оскільки споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» ДП ЗЕД «Укрінтеренерго» не обрав електропостачальника та не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами по 93 ЕІС- кодам, у січні - березні 2021 року КП «КК з ОЖФ Дніпровського району м. Києва» було віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії, яким здійснюється ДПЗД «Укрінтеренерго».

Листом від 23.04.2021 № 25/4/7/10/12923 ТОВ «КЕП» повідомило ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» про укладення договору про постачання електричної енергії з відповідачем за спірними 93 - ЕІС кодами нежитлового навантаження (вбудовані приміщення), направивши в ПРАТ «ДТЕК КЕМ» запит на зміну постачальника, та з 01.04.2021 ТОВ «КЕП» виступило постачальником по всім 2050 ЕІС - кодам за о/р 2011701, тобто по всім точкам обліку відповідача.

Так, за період з січня по березень 2021 року КП «КК з ОЖФ Дніпровського району м. Києва» було споживачем двох постачальників, та споживало електричну енергію від обох постачальників одночасно, але по різним точкам обліку по одному договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за о/р 20117011 по 2050 ЕІС - кодам побутового та непобутового навантаження, з яких:

по 1957 ЕІС - кодів побутового навантаження споживали електричну енергію від ТОВ «КЕП» за договором № 20117011ПУ-Т120,

по 93 ЕІС - кодам непобутового навантаження (вбудовані приміщення) - від ДПЗД «Укрінтеренерго» за договором постачальника «останньої надії».

ДТЕК зауважує, що у суді першої інстанції надав відповідні докази, що згідно витягів зі звіту щодо фактичного (звітного), корисного відпуску електричної енергії за точками обліку (площадками вимірювання) КП «КК з ОЖФ Дніпровського району м. Києва» постачальнику «останньої надії» - відповідачу ПРАТ «ДТЕК КЕМ» надано послугу з розподілу по 93 ЕІС - кодам в наступних обсягах: у січні 2021 року на 99 035 кВт*г, у лютому 2021 року на 58 902 кВт*г та у березні 2021 року на 224 728 кВт*г, згідно рахунків - розшифровок, рахунків та акту приймання - передавання товарної продукції КП «КК з ОЖФ Дніпровського району м. Києва» постачальнику ТОВ «КЕП» надано послугу у розподілу по 1957 ЕІС - кодам в наступних обсягах: у січні 2021 року на 2 117 490 кВт*г, у лютому 2021 року на 2 070 670 кВт*г та у березні 2021 року на 2 016 982 кВт*г.

Враховуючи викладене, ДТЕК зазначає, що розподіл корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» та об`єми споживання електричної енергії КП «КК з ОЖФ Дніпровського району м. Києва» у січні - березні 2021 року у розмірі 382 665 кВт*г.

Вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі щодо не відповідають дійсності та свідчать про те, що відповідач не ознайомлений з додатковими пояснення третьої особи та долученими доказами стосовно дії договорів між 2 постачальниками.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 справу № 910/10079/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10079/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

06.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10079/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 залишено без руху.

24.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" про усунення недоліків з оригіналом платіжного доручення № 28545 від 23.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 та справу призначено до розгляду на 24.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 відкладено рогляд справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 до 05.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у задоволенні клопотань Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог та про призначення судово-бухгалтерської експертизи відмовлено.

Явка сторін у судове засідання

Представник відповідача у судове засідання 05.06.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням 681), наявним в матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 05.06.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні апеляційної інстанції 05.06.2023 також заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.12.2021 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (постачальник) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.12.2021 є публічним договором та розміщений на сайті ДПЗД "Укрінтеренерго" (https://uie.kiev.ua).

Відповідно до ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка кореспондується з умовами, що визначені в Додатку 1 "Комерційна пропозиція № 3" до договору, договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку № 1 до договору (комерційна пропозиція) згідно із п. 5.8. договору - розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Умовами комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОСР).

Відповідно до додатку 1 "Комерційна пропозиція № 3" до договору, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарно оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

Пунктом 5.10. договору та комерційною пропозицією № 3 встановлено, що оплата виставленого постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергетичну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку, розрахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії , зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

13.01.2021 ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" направило на адресу ДПЗД "Укрінтеренерго" повідомлення оператора системи від 11.01.2021 № 3/01/3/731 про споживачів, постачання електричної енергії, яким здійснюється постачальником "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" з орієнтовним обсягом споживання електроенергії за січень-березень 2021 року.

На виконання зазначеного, ДПЗД "Укрінтеренерго" на підставі даних про фактичне споживання відповідачем електричної енергії, отриманих від ОСР - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" складені:

- рахунок від 15.02.2021 № 35/08/О01/10565 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 99 035 кВт год за січень 2021 на суму 353 383,81 грн. та акт купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2021 № 004668 (отримані відповідачем 26.02.2021);

- рахунок від 16.03.2021 № 35/08/О02/15657 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 58 902 кВт год за лютий 2021 на суму 192 639,94 грн та акт купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2021 № 009069 (отримані відповідачем 29.03.2021);

- рахунок від 09.04.2021 № 35/08/О03/18223 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 224 728 кВт год за березень 2021 року на суму 825 034,02 грн. та акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2021 № 012359 (отримані відповідачем 11.05.2021).

Звертаючись з позовною заявою позивач зазначив, що виставлені позивачем рахунки на загальну суму 1 371 057,77 грн. за спожиту електричну енергію за січень - березень 2021 року до дати подання позову відповідачем не оплачені. Крім того, за неналежне виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 191 376,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 109 768,15 грн. та 15% річних у розмірі 172 479,93 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням наведеним у частині першій статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Між позивачем (постачальник) і відповідачем (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.12.2021 року на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі стосуються сфери електроенергетики.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Пунктом 66 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачальник "останньої надії" це - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

За приписами частини першої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 року ДП "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" з 01.01.2019 року до 01.01.2021 року. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 06.11.2018 року ДП "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частин шостої - десятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Згідно з пунктом 1.2.9 Правил № 312 постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Зокрема, відповідно до пункту 8 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Суд першої інстанції встановив, що на виконання умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, ДПЗД "Укрінтеренерго" на підставі даних про фактичне споживання відповідачем електричної енергії отриманих від ОСР - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" складені:

- рахунок від 15.02.2021 № 35/08/О01/10565 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 99 035 кВт год за січень 2021 на суму 353 383,81 грн. та акт купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2021 № 004668 (отримані відповідачем 26.02.2021);

- рахунок від 16.03.2021 № 35/08/О02/15657 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 58 902 кВт год за лютий 2021 на суму 192 639,94 грн та акт купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2021 № 009069 (отримані відповідачем 29.03.2021);

- рахунок від 09.04.2021 № 35/08/О03/18223 у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання електричної енергії 224 728 кВт год за березень 2021 року на суму 825 034,02 грн. та акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2021 № 012359 (отримані відповідачем 11.05.2021).

Також судом встановлено, що на підтвердження відпуску електроенергії позивачем надано до суду звіти ОСР ПрАТ ДТЕК "Київські електромережі" за січень - березень 2021 року. У звітах зазначено спожиті кВт/год за спірний період. Тобто, звітами підтверджується фактичне споживання відповідачем електричної енергії у січні - березні 2021 року за точками комерційного обліку споживачів постачальника "останньої надії".

Водночас, за даними про фактичне споживання відповідачем електричної енергії позивачем складено акти купівлі-продажу електроенергії: № 004668 (спожито 99 035 кВт*год) на суму 353 383,81 грн, № 009069 (спожито 58 902 кВт*год) на суму 192 639,94 грн, № 012359 (спожито 224 728 кВт*год) на суму 825 034,02 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період підтверджено документально, проте не спростований відповічем належними доказами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Таке право електропостачальника передбачено і підпунктом 1 пункту 7.1. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Разом з цим, за приписами пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" відповідач, як споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Такий обов`язок забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору покладено на відповідача (споживача) і підпунктом 2 пункту 6.2. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до пунктів 5.1., 5.8. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком 1 до договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з пунктом 13.1. договору цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого Правилами роздрібного ринку електричної енергії, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

У додатку № 1 до договору "Комерційна пропозиція № 3 від 07.06.2019 року для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" визначено спосіб (порядок) та строки оплати за постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". За умовами пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Таким чином, оскільки відповідачем спожито електричну енергію і не спростовано цього факту, він зобов`язаний оплатити спожиту електричну енергію загальною вартістю 1 371 057,77 грн. Доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 1 371 057,77 грн. матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату поставленої електричної енергії, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 1 371 057,77 грн, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стянути з відповідача пеню у розмірі 191 376,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 109 768,15 грн. та 15% річних у розмірі 172 479,93 грн. за порушення грошового зобов`язання по оплаті спожитої електричної енергії.

Як зазначалось вище, відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по сплаті коштів за надання послуг з розподілу електричної енергії не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.11. договору встановлено, що разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

У пункті 6.1. Комерційної пропозиції № 3 сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підстав рахунку постачальника.

За умовами п. 7.4. Комерційної пропозиції № 3 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеного позивачем розрахунку пені вбачається, що позивач здійснює нарахування пені: на суму боргу 353 383,81 грн за період з 06.03.2021 по 23.02.2022; на суму боргу 192 639,94 грн за період з 06.04.2021 по 23.02.2022; на суму боргу 825 034,02 грн за період з 19.05.2021 по 23.02.2022.

Судом першої інстанції встановлено, що нарахування пені за визначені позивачем періоди суперечить ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені за період з 06.03.2021 по 06.09.2021, з 06.04.2021 по 06.10.2021 та з 19.05.2021 по 19.11.2021 (граничний строк нарахування пені за шість місяців) та встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 108 565,60 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 82 810,69 грн позивачу відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" розрахунок пені наданий позивачем, та розрахунок здійснений судом першої інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення пені у сумі 108 565,60 грн.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося судом вище, у п. 7.4. Комерційної пропозиції № 3 встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 15% річних, судом встановлено, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума 15% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком позивача, становить 172 479,93 грн.

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок та розрахунок суду першої інстанції інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 86 448,06 грн, вона є арифметично правильними та нарахована відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частин та відмовив в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 23 320,09 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача забороговансті у розмірі 1 738 551,36 грн, з яких: основного боргу - 1 371 057,77 грн, пені - 108 565,60 грн, 15% річних - 172 479,93 грн та інфляційних втрат - 86 448,06 грн.

Інші доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №910/10079/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва".

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/10079/22, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023.

5. Матеріали справи №910/10079/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.06.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім