ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
13 червня 2023 року Справа №902/870/22
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін заяви ТОВ "Лімагрейн Україна" та Фермерського господарства "Дубовий Гай" про ухвалення додаткового рішення у справі №902/870/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна"
до Фермерського господарства "Дубовий Гай"
про стягнення 238 233,34 грн
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року у справі №902/870/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" до Фермерського господарства "Дубовий Гай" про стягнення 238 233,34 грн задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фермерського господарства "Дубовий Гай" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" 98 853,84 грн - основного боргу; 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних; 19 770,77 грн - штрафу; 3573,5 грн - витрат на сплату судового збору та 32 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ФГ "Дубовий Гай" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 87 035,73 грн - 48% річних; 18 770,77 грн - штрафу; 27 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2023 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Дубовий Гай" задоволено частково. Рішення Господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року у справі №902/870/22 в частині стягнення штрафу, відсотків річних та судових витрат на професійну правничу допомогу змінено, викладено пункти 1,2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Дубовий Гай" (вул. Весела, буд. 65, відокремлена садиба, село Побірка, Теплицький район, Вінницька область, 23825; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (вул. Тургенєвська, 55, 2-й поверх, м. Київ, 04050; ) 98 853,84 грн - основного боргу; 32 573 грн - інфляційних втрат; 5 442,02 грн - 48% річних; 9 885,38 грн - штрафу; 3 573,5 грн - витрат на сплату судового збору та 10 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні 9 885,39 грн штрафу, 81 593,71 грн 48% річних та 22 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити."

В решті рішення залишено без змін.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів розглянула справу №902/870/22 за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що сторони повідомлені ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2023 року.

При цьому, у постанові від 21.04.2023 у справі №902/870/22 Північно-західний апеляційний господарський суд зазначив, що питання про стягнення з ФГ "Дубовий Гай" на користь ТОВ "Лімагрейн Україна" судових витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції (викладене у відзиві на апеляційну скаргу) буде вирішене після звернення ТОВ "Лімагрейн Україна" з відповідною заявою до суду апеляційної інстанції з наданням доказів направлення вказаної заяви відповідачу.

26 квітня 2023 року до апеляційного суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

03 травня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідно до ст.ст. 126, 129 ГПК України надає суду докази про розмір понесених відповідачем витрат на надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, що за своєю суттю є заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 прийнято до розгляду заяви ТОВ "Лімагрейн Україна" та ФГ "Дубовий Гай" про ухвалення додаткового рішення у справі №902/870/22. Запропоновано позивачу та відповідачу у строк протягом трьох днів з дня отримання даної ухвали надати суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі.

При цьому, зважаючи на те, що апеляційна скарга у даній справі розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України, в порядку спрощеного позовного провадження, з метою дотримання права сторін на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів, діючи в правовому полі частини 3 статті 244 ГПК України, вирішила розглянути заяви позивача та відповідача про ухвалення додаткового судового рішення без призначення судового засідання та виклику сторін в спрощеному порядку.

31 травня 2023 року до апеляційного суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в яких просить суд відмовити у задоволенні клопотання адвоката Катрича Павла Степановича про розподіл судових витрат за наслідком апеляційного розгляду справи №902/870/22. При цьому, посилається на те, що діяльність адвоката Катрича П.С. повинна бути зупинена на час проходження ним військової служби, що позбавляє його права здійснювати адвокатську діяльність. Відсутність у адвоката Катрича П.С. права на здійснення адвокатської діяльності позбавляє його легітимної підстави отримувати від такої діяльності винагороду, про відшкодування якої у апеляційному суді він заявив відповідне клопотання.

05 червня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій останній вважає, що вартість заявлених позивачем адвокатських послуг в суді апеляційної інстанції підлягає зменшенню до 5000 грн.

Розглянувши заяви позивача та відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №902/870/22 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 ГПК України зазначено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема - як розподілити між сторонами судові витрати.

Водночас, ухвалюючи постанову про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не здійснив розподіл судових витрат, а саме, витрат на сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги, а також витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Верховного суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18.

Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на послуги Адвокатського об`єднання "Есквайрс" під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції надано копії Договору №01-02/12/19 про надання правничої (правової) допомоги від 02 грудня 2019 року, Додатку №11 від 20.06.2022, Додатку №12-1 від 23.02.2023, рахунку на оплату №01-23/02 від 23.02.2023, платіжного доручення №760 від 28.02.2023, Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №01-25/04 від 25.04.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія ВО №1048654.

Так, 02 грудня 2019 року між ТОВ "Лімагрейн Україна" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Есквайрс" був укладений договір №01-02/12/19 про надання правничої (правової) допомоги, згідно п.п. 1.1-1.3 якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає доручення клієнта про надання йому професійної правничої (правовоі) допомоги в обсязі, порядку та на умовах, визначених цим договором та додатками до нього. Клієнт зобов`язується сплачувати гонорар Адвокатському об`єднанню за дії адвокатського об`єднання по наданню професійної правничої (правової) допомоги клієнту, а також оплачувати (компенсувати) фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. Сторони погодили, що професійну правничу (правову) допомогу клієнту за цим договором надаватимуть адвокати Адвокатського об`єднання та/або залучені Адвокатським об`єднанням адвокати на договірних засадах.

Додатком №12-1 від 23.02.2023 до даного договору сторони погодили фіксований розмір гонорару, який сплачується Адвокатському об`єднанню, що становить 30 000 грн без ПДВ.

Факт сплати позивачем фіксованого гонорару в сумі 30 000 грн підтверджується копією платіжного доручення №760 від 28.02.2023.

Як вбачається, за результатами надання послуг по договору, між сторонами 25 квітня 2023 року підписаний Акт здачі-приймання (надання послуг) №01-25/04, згідно якого виконавець (АО "Есквайрс") надав, а замовник (ТОВ "Лімагрейн Україна") отримав такі послуги: професійна правнича (правова) допомога у суді апеляційної інстанції за позовом ТОВ "Лімагрейн Україна" до ФГ "Дубовий Гай" про стягненя заборгованості за договром поставки №ВН-68 від 18.12.2019. Загальна вартість послуг складає 30 000,00 грн.

Законом України "Про адвокатуру та адвокатську дільність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську дільність").

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).

У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 викладено правову позицію про те, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Отже, у даній справі сума грошової винагороди адвоката (представника позивача) встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить 30 000,00 грн.

Проаналізувавши надані позивачем в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів позивача, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт (наданих послуг на суму 30 000,00 грн), колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

При цьому, колегія суддів бере до уваги незмінність позиції адвоката у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутності необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у даній справі, враховуючи, що представник відповідача - адвокат Ізвєков В.В. забезпечує правовий (правничий) супровід даної справи ще в суді першої інстанції, а тому обізнаний в усіх обставинах та доказах справи, що свідчить про те, що правова позиція сторін спору була сформована ще до апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи предмет та ціну спору, обсяг доказів, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію.

Крім того, рішення суду першої інстанції оскаржувалось відповідачем лише в частині стягнення 87 035,73 грн - 48% річних та 18 770,77 грн - штрафу з підстав неправильного застовування судом першої інстанції права норм матеріального права, що передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України.

Колегія суддів також зазначає, що відзив на апеляційну скаргу не містить нових доводів, доказів, аргументів, пояснень, посилань на судову практику, аніж ті, які безпосередньо були зазначені представником позивача в позовній заяві та у відповіді на відзив від 25.10.2022.

Правова позиція позивача по суті апеляційної скарги відображає ту ж позицію, яка ним дотримувалась у суді першої інстанції, а матеріали справи не містять доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала у представника позивача значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, дана справа була розглянута у порядку письмового провадження без виклику представників сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів та не потребувала додаткових заходів зі збирання доказів.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником (позивачем) докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи з огляду на те, що дана справа не потребувала значної інтелектуальної підтримки зі сторони адвоката зважаючи на його професійний рівень, беручи до уваги обсяг наданих адвокатських послуг (по суті лише складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу) з огляду на наявність в адвоката повної вищої юридичної освіти, та відсутність значного обсягу юридичної та технічної роботи, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, а також враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу та доводів в його обґрунтування, судова колегія дійшла висновку про те, що заявлена позивачем сума відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи №902/870/22 у суді апеляційної інстанції, в розмірі 30 000,00 грн є неспівмірною, а відтак розумним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції, є 5 000,00 грн, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін.

Разом з тим, оскільки за наслідками розгляду справи №902/870/22 в суді апеляційної інстанції апеляційна скарга відповідача - Фермерського господарства "Дубовий Гай" задоволена частково (85,51%), тому витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати у сумі 724,50 грн (5 000 * 14,49%).

Щодо заяви відповідача - Фермерського господарства "Дубовий Гай" про ухвалення додаткового рішення у даній справі, то колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з поновленням відповідачу строку на подання вказаної заяви, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України.

Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

Як вбачається, в обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що постанову апеляційної інстанції по даній справі представнику відповідача було надіслано на його електронну адресу 25.04.2023, але зміг він її отримати і відкрити лише 02.05.2023, так як до цього дня перебував на виконанні бойового розпорядження у військовій частині, що підтверджується наказом про переміщення.

Зважаючи на наведені причини пропуску строку на подання доказів та уникаючи надмірного формалізму, суд керуючись ст.119 ГПК України визнає поважними причини пропуску позивачем строку для подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат з відповідним поновленням такого строку.

При цьому, посилання представника позивача на несумісність військової служби з діяльністю адвоката, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки діяльність адвоката Катрича П.С. в установленому законом порядку не зупинена, а відтак не може бути підставою для відмови у відшкодуванні понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, пов`язаної з розглядом справи №902/870/22 у суді апеляційної інстанції. Порушення адвокатом вимог щодо несумісності є підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач надав копії Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія АА №1000001, акту №1 від 02.05.2023 здачі-прийому правничої допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату вартості правничої допомоги від 02.05.2023 №02/05.

Також в матеріалах справи міститься копія договору №28/09 про надання правничої допомоги від 28.09.2022, укладеного між адвокатом Катричом П.С. та ФГ "Дубовий гай" (клієнт), предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги ФГ "Дубовий гай" у справі №902/870/22, а також в усіх інших справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав клієнта та законних його інтересів.

Як вбачається, за результатами надання послуг по договору, між сторонами 02 травня 2023 року підписаний Акт здачі-прийому правничої допомоги, згідно якого адвокат надав клієнту правничу допомогу у розгляді справи №902/870/22, вартість якої за домовленістю між сторонами становить:

1) юридичні консультації відповідача і сфері виконання договірних зобов`язань та настання відповідальності за їх невиконання та порядок оскарження рішень судів у апеляційній інстанції відповідно до Господарського процесуального кодексу України, витрачений час на виконання роботи - 2 год., вартість - 2000 грн;

2) написання апеляційної скарги від 20.01.2023 на рішення Господарського суду Вінницької обл. від 22.12.2022 та подання її до суду апеляційної інстанції по даній справі, загальний витрачений час на виконання роботи - 16 год., вартість роботи - 8000 грн.

Сторони домовились, що загальний розмір гонорару згідно даного договору становить 10000 грн.

Сторони встановили, що надана правнича допомога відповідає умовам домовленостей сторін та вказівкам клієнта, і останній немає претензій до якості наданої правничої допомоги.

Вивчивши надані відповідачем в обґрунтування адвокатських витрат документи апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних доказів щодо витрачання адвокатом 16 годин для написання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2022 у справі №902/870/22.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить нових доводів, доказів, аргументів, пояснень, посилань на судову практику, аніж ті, які безпосередньо були зазначені у відзиві на позовну заяву. Правова позиція відповідача по суті спору, що викладена в апеляційній скарзі, відображає ту ж позицію, яка ним дотримувалась у суді першої інстанції, а матеріали справи не містять доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями ГПК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, а також враховуючи клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу та доводів в його обґрунтування, судова колегія дійшла висновку про те, що заявлена відповідачем сума відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи №902/870/22 у суді апеляційної інстанції, в сумі 10 000,00 грн є неспівмірною, а тому до стягнення підлягають понесені відповідачем судові витрати у сумі 5 000,00 грн, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін.

Разом з тим, оскільки за наслідками розгляду справи №902/870/22 в суді апеляційної інстанції апеляційна скарга відповідача - Фермерського господарства "Дубовий Гай" задоволена частково (85,51%), тому витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати у сумі 4 275,50 грн (5 000 * 85,51%).

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції колегією суддів у даній справі були враховані висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про часткове задоволення заяв позивача та відповідача встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористався, з посиланням на частину п`яту статті 129 ГПК України, правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши при цьому недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який сторони та адвокати обумовили в договорах.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини між сторонами та адвокатами за укладеними договорами про надання правової допомоги, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цими договорами не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на сторони не в повній сумі, про яку вони домовились з адвокатами (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).

При цьому, за приписами ч.11 ст.129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення заяв позивача та відповідача про ухвалення додаткового рішення у даній справі, наявні підстави для стягнення різниці між сумами судових витрат, покладених на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" на користь Фермерського господарства "Дубовий Гай" підлягають стягненню 3 551,00 грн (4 275,50 - 724,50) судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ТОВ "Лімагрейн Україна" про ухвалення додаткового рішення у справі №902/870/22 задоволити частково.

2. Заяву ФГ "Дубовий Гай" про ухвалення додаткового рішення у справі №902/870/22 задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (вул. Тургенєвська, 55, 2-й поверх, м. Київ, 04050; ) на користь Фермерського господарства "Дубовий Гай" (вул. Весела, буд. 65, відокремлена садиба, село Побірка, Теплицький район, Вінницька область, 23825; ) 3 551,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаійному оскарженню.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.