УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

м. Київ

14.06.2023Справа № 910/8403/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

за позовом гр. ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

2) гр. ОСОБА_2

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Громадянка ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" та гр. ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору фінансового лізингу №12325-SME-FL від 22.12.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що укладення оспорюваного договору не спрямоване на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та завдає збитків товариству, у зв`язку з чим вказаний договір має бути визнаний недійсним в судовому порядку згідно ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України як фіктивний правочин.

Суд зазначає, що судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Частиною 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

В силу приписів ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Положеннями ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Особливості участі у судовому процесі осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах юридичної особи у спорах про відшкодування збитків, заподіяних її посадовою особою, визначені ст. 54 ГПК України, за приписами якої власник (власники), учасник (учасники), акціонер (акціонери) юридичної особи, якому (яким) сукупно належить 5 і більше відсотків статутного капіталу товариства (голосуючих акцій) або частка у власності юридичної особи якого (яких) сукупно становить 5 і більше відсотків, може (можуть) подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

З іншими позовами в інтересах юридичної особи власник (учасник, акціонер) може звернутися лише в разі наявності підстав, прямо передбачених відповідними законодавчими нормами.

Проте, положеннями чинного законодавства не передбачено звернення учасника юридичної особи до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва, окрім позовів про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Наразі, як встановлено судом за змістом позовної заяви, гр. ОСОБА_1 як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся", якому належить 50% статутного капіталу, звернулась до Господарського суду міста Києва в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" та ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору фінансового лізингу №12325-SME-FL від 22.12.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг".

Поряд із цим, за умови звернення з позовними вимогами немайнового характеру про визнання недійсним правочину, вимоги про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, зокрема, директором ТОВ "Фін-Інвест Полісся", в позовній заяві № 25/05-5 від 25.05.2023 року не заявлені.

При цьому, позивач не обґрунтовує порушення вказаним договором її корпоративних прав та зазначає, що звертається до суду з вказаним позовом саме в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Інвест Полісся».

Так, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Із наведеного слідує, що спір між сторонами не стосується відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, а заявлений виключно щодо визнання укладеного товариством правочину недійсним.

Відтак, з огляду на зміст статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не є корпоративним, у зв`язку з чим подана позовна заява в зазначеному суб`єктному складі не підлягає розгляду в господарських судах України.

Окремо судом враховано той факт, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 906/458/23 за позовом ТОВ "ОТП Лізинг" до ТОВ "Фін - Інвест Полісся" про стягнення 607 100,34 грн. за Договором фінансового лізингу № 12325-SME-FL від 22.12.2021 року, в якій ухвалою від 09.05.2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов юридичної особи, учасником якої є гр. ОСОБА_1 , - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін - Інвест Полісся" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про визнання недійсним з моменту укладення Договору фінансового лізингу № 12325-SME-FL від 22.12.2021 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що даний спір за своєю правовою природою є цивільним та даний спір віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 233, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом гр. ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

2. Роз`яснити гр. ОСОБА_1 , що позовні вимоги про визнання недійсним договору у даному спорі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон