ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/14637/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

від позивача - не з`явився,

від відповідача - Герасименко І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 (повний текст рішення складено 06.03.2023)

у справі № 910/14637/22 (суддя Демидов В.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕНЛАНДІЯ НВП"

до Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ"

про стягнення 89 669,13 грн, -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕНЛАНДІЯ НВП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" про стягнення 89 669,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення укладеного договору поставки № 606/24/16-22 від 27.04.2022 відповідач не здійснив оплату за поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 89 669,13 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕНЛАНДІЯ НВП" заборгованість у розмірі 89 669 грн 13 коп. з яких: 78 288 грн 00 коп - сума основної заборгованості, 4 054 грн 02 коп. - 3 % річних, пені у розмірі 6 541 грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, а відтак місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу в розмірі 78288,00,00 грн. Одночасно, суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача про стягнення на його користь 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Одночасно, з апеляційною скаргою, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем не доведено факт поставки відповідачеві товару за договором поставки від 27.04.2022 №606/24/16-22, оскільки, за твердженнями відповідача у видаткові накладній міститься підпис невідомої особи. Разом з тим, апелянт підкреслює, що місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про задоволення штрафних санкцій, оскільки основним видом доходу відповідача є отримання плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. При цьому апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що ПрАТ «АК «Київводоканал» не має змоги вчасно проводити розрахунки з постачальниками саме з причини неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань. Також, відповідач вказує, що клопотання останнього про зменшення розміру пені господарським судом першої інстанції залишено поза увагою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14637/22.

17.04.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/14637/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.05.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ", відповідача у справі, надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року клопотання Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи задоволено, озгляд справи призначено на 14.06.2023 р.

В судове засідання 14.06.2023 року з`явився представник відповідача. Представник позивача не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача надав колегії суддів пояснення, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників третьої особи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.04.2022 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 606/24/16-22, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю продукція для чищення (далі товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору загальна сума договору складає 397368,00 грн. без ПДВ.

Датою поставки Товару вважається дата отримання Товару уповноваженим представником Покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній (п. 3.7 договору).

У пункті 5.1 договору передбачено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця до специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у відповідності до даного Договору та чинного законодавства України (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7. 3 договору сторони передбачили, що покупець за даним Договором несе наступну відповідальність:

у випадку порушення виконання умов п. 5.1 Договору, Покупець сплачує пеню Постачальнику в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до пункту 11.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2022. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишилися невиконаними.

До вказаного договору сторонами підписано специфікацію № 1 на суму 397368,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 78 288,00 грн. згідно з підписаними обома сторонами видаткової накладної від 27.06.2022 № Вп-0000168 на суму 73980,00 грн та видаткової накладної від 27.06.2022 № Вп-0000170 на суму 4308,00 грн. Факт отримання товару по видаткової накладної від 27.06.2022 № Вп-0000168 на суму 73980,00 грн та по видаткової накладної від 27.06.2022 № Вп-0000170 на суму 4308,00 грн відповідачем не заперечується.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не установлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України установлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд правильно визначив правову природу правовідносин, які склалися між сторонами, вказавши, що такі відносини мають ознаки договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

При цьому, з умовами договору передбачено, що строк оплати за отриманий товар настав 26.08.2022 року (враховуючи, що дата поставки товару 27.06.2023 року та відповідно до п. 5.1 Договору відповідач мав здійснити оплату товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару), однак відповідачем доказів оплати до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що факт поставки товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований останнім, а відтак заявлені вимоги в частині стягення боргу підлягають задоволенню.

Одночасно, твердження апелянта, що позивачем не доведено факт поставки товару за договором поставки від 27.04.2022 №606/24/16-22, оскільки, у видаткові накладній № Вп-0000170 від 27.06.2022 року міститься підпис невідомої особи, колегією суддів не беруться до уваги у зв`язку з наступним.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Крім того, абзацом 9 частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що спірні видаткові накладні мають містити такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "відвантажив" та "отримав", а також засвідчення цих даних відтиском печаток сторін.

Колегія суддів зазначає, що видаткова накладна № Вп-0000170 від 27.06.2022, містить такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "відвантажив" та "отримав", що і передбачено вищезазначеним абз. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Більш того, суд апеляційної інстанції зазначає, що крім підпису в графі «отримав» також зазначено і прізвище отримувача, на ім`я якого видана довіреність відповідачем, при цьому і найменування цінностей, за довіреністю №6Д00033 від 17.06.2023 року збігається з найменування товару переданим за видатковою накладною № Вп-0000170 від 27.06.2022 р.

До того ж, слід підкреслити, що матеріали справи не містять, як заперечень з приводу отримання товару за зазначеною накладною у суді першої інстанції так і доказів звернення відповідача до відповідних правоохоронних органів з приводу підробки зазначеної накладної.

А відтак, у колегії суддів не виникає сумнівів, що отримувачем товару за видатковою накладною №Вп-0000170 від 27.06.2022 року є саме Тимчук О.В., якого уповноважило ПрАТ «АК «Київводоканал» на отримання матеріальних цінностей від позивача.

Отже, доводи апелянта, що видаткова накладна № Вп-0000170 від 27.06.2022 та довіреність №6Д00033 на отримання Тимчуком О.В. товару містять різні підписи отримувача товару колегією суддів не беруться до уваги.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним, згідно платіжного доручення №3415 від 18.01.2023, було здійснено часткову оплату заборгованості за договором поставки №606/24/16-22 від 27.04.2022 на суму 73 980, 00 грн, та зазначає, що позивач, нехтуючи своїми процесуальними правами не повідомим суд першої інстанції про часткову сплату заборгованості.

Колегія суддів критично відноситься до означених вище тверджень апелянта, оскільки, по-перше, сплата здійснена відповідачем, згідно платіжного доручення №3415 від 18.01.2023 року, вже після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а по-друге, обов`язок доведення здійснення оплати за товар покладено саме на відповідача, однак останнім проігноровано даний обов`язок та не вчинено будь-яких дій щодо повідомлення суду про часткову оплату заборгованості.

Крім цього, апелянт також не погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення штрафних санкцій та зазначає, що місцевим господарським судом не надано оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення пені.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо не врахування судом першої інстанції того факту, що несвоєчасна оплата товару була зумовлена неналежним виконанням боржниками своїх зобов`язань з оплати вартості за послуги надані відповідачем, оскільки умовами договору поставки, а саме п. 5.1 Договору сторонами врахована ця обставина та передбачено відстрочення платежу за отриманий товар на 60 днів.

Поряд з цим, колегією суддів також враховано, що доказів оплати заборгованості за отриманий товар відповідачем до суду першої інстанції не надано.

Статтями 525 та 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, оцінюючи обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зменшення розміру пені, враховуючи що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду належних доказів щодо поважності причин неналежного виконання зобов`язань (прострочення строку оплати) та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а також не надано доказів намагання уникнути або мінімізувати випадки прострочення оплати товару за Договором поставки.

Водночас, твердження відповідача, що основним видом доходу є отримання плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення колегіє суддів також не приймаються до уваги, оскільки відповідач підписуючи умови договору поставки був обізнаний з їх змістом та наслідками не виконання ним своїх зобов`язань.

Разом з тим, посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», як на підставу заборони нарахуванню відповідачу штрафних санкцій, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначеною вище постановою заборонено саме нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги та не розповсюджується на відносини юридичних осіб.

У зв`язку з викладеним, оскільки обставини порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, установлені судом, а розмір пені та 3% річних є співмірним із допущеним порушенням, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки відповідачем не доведено наявності виключних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені та 3% річних.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати товару вчасно.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від від 06.03.2023 у справі №910/14637/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 року у справі №910/14637/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 року у справі №910/14637/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14637/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз