ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18 травня 2023 рокуСправа № 921/562/22
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровець Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.
Розглянув заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 . (вх. № 8688 від 20.12.2022)
у справі №921/562/22
за заявою боржника ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1
про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства
В судове засідання учасники судового процесу не з"явилися.
Відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
03.11.2022 фізична особа ОСОБА_2 звернулася до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2022, для розгляду справи визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.11.2022 заяву ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 24.11.2022.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.11.2022 відкрито провадження у справі №921/562/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 - арбітражного керуючого ОСОБА_3 та призначено попереднє засідання на 24.01.2023.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 24.11.2022 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
20.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до боржника ОСОБА_2 в сумі 3 600 000,00 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх.№8688).
Ухвалою суду від 21.12.2022 прийнято заяву (вх. №8688 від 20.12.2022) ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 у справі №921/562/22, до розгляду. Розгляд заяви призначено на 24.01.2023.
Ухвалою суду від 17.01.2023 призначено розгляд заяви на 08.02.2023 з підстав, викладених в ній.
Протокольними ухвалами суду від 08.02.2023 та від 02.03.2023 судове засідання відкладено відповідно на 02.03.2023 та на 23.03.2023.
Ухвалами суду від 23.03.2023 та від 19.04.2023 судові засідання відкладено відповідно на 19.04.2023 та на 18.05.2023 з підстав, викладених в них.

Ухвалою суду від 19.04.2023 витребувано у Головного управління ДПС у Тернопільській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 , орган, що видав №6132, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2010 по 2022 роки включно.

Ухвалою суду від 19.04.2023 витребувано у ОСОБА_1 докази про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 , орган, що видав №6132, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2010 по 2022 роки включно.

На виконання вимог ухвали суду Головне управління ДПС у Тернопільській області надіслало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 за період з 2010 по 2022 роки включно ( вх. № 3762 від 02.05.2023).

Також, на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 надіслано докази про суми виплачених/отриманих доходів зокрема податкові деклараці платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2015 2020 роки та довідки про доходи ОСОБА_1 за 2015 2020 роки (вх. № 4311 від 18.05.2023).

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання 18.05.2023 не з"явилася, однак в заяві (вх.№4311 від 18.05.2023) зазначила, що заяву про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 підтримує повністю, просить здійснювати розгляд заяви без її участі.

Представник боржника в судове засідання не з"явився.

Керуючий реструктуризацією ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, визнав грошові вимоги повністю у заявленій сумі 3 600 000,00 грн з підстав, викладених у повідомленні про результати розгляду грошових вимог кредитора (вх. №8817 від 26.12.2022).

Розглянувши заяву про визнання кредиторських грошових вимог та матеріали справи, судом встановлено наступне:

За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .

Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 24.11.2022 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

Так, 20.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до боржника ОСОБА_2 в сумі 3 600 000,00 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх.№8688).

В обґрунтування заяви, заявниця зазначає, що в період з 2020 року по 2021 рік позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3 600 000,00 грн, посилаючись на боргові розписки від 11.03.2020 на суму 800 000,00 грн, від 20.07.2020 на суму 1 300 000,00 грн, від 15.09.2020 на суму 500 000,00 грн, від 17.03.2021 на суму 600 000,00 грн та від 06.08.2021 на суму 200 000,00 грн, зі змісту яких вбачається , що боржник зобов"язався повернути грошові кошти відповідно до 11.09.2020, до 20.10.2020, до 15.02.2021, до 17.07.2021, до 27.01.2022.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 подана в строк, встановлений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Із заяви вбачається, що 11 березня 2020 року, 20 липня 2020 року, 15 вересня 2020 року, 17 березня 2021 року та 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 , як Позикодавець, передала (позичила) ОСОБА_2 , як Позичальнику, грошові кошти відповідно на суму 800 000,00 грн, на суму 1 300 000,00 грн, на суму 500 000,00 грн, на суму 600 000,00 грн та на суму 200 000,00 грн, що підтверджується борговими розписками.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13.

При цьому суд має за необхідне зазначити, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.

Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.

У постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 Верховний Суд зазначив, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

При цьому, суд зважаючи на значні розміри розписок та позики за ними у великих сумах, які надає фізична особа іншій фізичній особі систематично щороку, маючи сумніви в дійсності таких позик та маючи за необхідне здійснити перевірку відсутності чи наявності ознак їх фіктивності, ухвалою суду від 19.04.2023 витребувано у Головного управління ДПС у Тернопільській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 , орган, що видав №6132, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2010 по 2022 роки включно.

Також, ухвалою суду від 19.04.2023 витребувано у ОСОБА_1 докази про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 , орган, що видав №6132, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2010 по 2022 роки включно.

На виконання вимог ухвали суду Головне управління ДПС у Тернопільській області надіслало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 за період з 2010 по 2022 роки включно ( вх. № 3762 від 02.05.2023).

Також, на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 надіслано докази про суми виплачених/отриманих доходів зокрема податкові деклараці платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2015 2020 роки та довідки про доходи ОСОБА_1 за 2015 2020 роки (вх. № 4311 від 18.05.2023).

Отримані судом відомості від Головного управління ДПС у Тернопільській області та від ОСОБА_1 про суми виплачених/отриманих доходів та податкові деклараціі ОСОБА_1 та довідки про доходи свідчать, що сума доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, становить більші суми у порівнянні з тією, яку ОСОБА_1 надала згідно розписок боржнику.

Під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника господарському суду варто враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

При цьому, визначена приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.

Таким чином, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.

Враховуючи наведене, зі сторони заявника (кредитора) підтверджено належним чином реальність (дійсність) таких кредиторських зобов`язань на підставі доказів (містяться в матерілах справи).

Правова позиція наведена в постанові Верховного суду від 01.03.2023 у справі №902/221/22.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.

Відповідно до стаття 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, Позичальник зобов"язався повернути Позикодавцеві борг у сумі 800 000,00 грн в термін до 11.09.2020, 1 300 000,00 грн в термін до 20.10.2020, 500 000,00 грн в термін до 15.02.2021, 600 000,00 грн в термін до 17.07.2021 та 200 000,00 грн в термін до 27.01.2022.

ОСОБА_1 передано, а ОСОБА_2 отримано грошові кошти у розмірі 3 600 000,00 грн.

Однак, ОСОБА_2 не повернула борг у встановлений строк.

Отже, станом на дату подання заяви з грошовими вимогами ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 загальна сума заборгованості становить 3 600 000,00 грн.

Грошові вимоги, зазначені в заяві є повністю неоплаченими боржником, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.

Боржник визнає наявну заборгованість.

Також, керуючим реструктуризацією ОСОБА_3 розглянуто кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 , визнано вимоги повністю у заявленій сумі 3 600 000,00 грн, що підтверджується повідомленням про результати розгляду кредиторських грошових вимог.

Зазначені вимоги є конкурсними.

Виходячи з вимог ст.ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. При цьому суд досліджує надані кредитором письмові докази, встановлює підстави виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характер та зміст та розмір.

Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на обґрунтованість вимог ОСОБА_1 вказаних у заяві, яка подана до суду в межах строку, визначеного приписами ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_1 конкурсним кредитором.

Відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості, зокрема у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами, внесені до реєстру вимог кредиторів.

Отже, враховуючи викладене, кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 в сумі 3 600 000,00 грн є обґрунтованими, підлягають визнанню в повному обсязі та внесенню до Реєстру вимог кредиторів відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства в наступній черговості: черговість задоволення грошових вимог кредитора в сумі 3 600 000,00 грн (борг) - друга.

Частиною 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, витрати на оплату судового збору в сумі 4962,00 грн сплачені квитанцією від 20.12.2022 та зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, згідно виписки Господарського суду Тернопільської області, покладаються на боржника та відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 233, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 . (вх. № 8688 від 20.12.2022) у справі №921/562/22, задовольнити.

2. Визнати кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 в сумі 3 600 000,00 грн та включити їх в Реєстр вимог кредиторів.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

в сумі 3 600 000,00 грн (заборгованість) - друга;

3. Витрати на оплату судового збору в розмірі 4962,00 грн покласти на боржника, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

4. Копію ухвали надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Кредитору: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Боржнику: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Керуючому реструктуризацією: Шимечку Андрію Ярославовичу, вул.Копичинецька, 124 Є, м. Чортків, Тернопільська область.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційні сторінці Господарського суду Тернопільської області - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвалу підписано "13" червня 2023 року.

Суддя Я.Я. Боровець