РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2023Справа № 910/5440/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК"

про стягнення 75723,26 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛО ЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК" про стягнення 75723,26 грн. заборгованості, з яких: 51215,22 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію, 3846,77 грн - інфляційна складова боргу, 1024,56 грн - 3% річних, 17075,95 грн - пеня, 2560,76 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №521344 від 25.07.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді та угоди №Р-521344/2022/11 від 10.11.2022 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 №521344.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.04.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5440/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

04.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

15.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у задоволенні клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" про поновлення строку для подання відповіді на відзив у справі відмовлено, продовжено позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив до 15.05.2023.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач в порушення укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521344 від 25.07.2018 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання зі сплати за поставлену теплову енергію, у зв`язку із чим, станом на 01.11.2022 утворилась заборгованість в розмірі 131215,22 грн.

В подальшому між сторонами укладено Угоду № Р-521344/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 № 521344, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався протягом листопада 2022 - січня 2023 сплатити заборгованість в розмірі 131215,22 грн.

Однак, в порушення умов Угоди про реструктуризацію, відповідач здійснив оплату лише в розмірі 80000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову становить 51215,22 грн.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, позивач здійснив нарахування: 3846,77 грн - інфляційна складова боргу, 1024,56 грн - 3% річних, 17075,95 грн - пеня, 2560,76 грн - штраф.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що після відкриття провадження у справі відповідачем було здійснено оплату основного боргу у розмірі 51215,22 грн, в той же час відповідачем не здійснено оплату пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу..

Також позивач зазначив, що між сторонами існують зобов`язання з постачання теплової енергії, а не зобов`язання у сфері надання житлово-комунальних послуг, з огляду на що постанова КМУ № 206 від 05.03.2022 не регулює спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов відповідач просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідач зазначає, що спірний договір відповідач уклав не як прямий споживач комунальної послуги, а з метою сприяння співвласникам багатоквартирного будинку в отриманні комунальної послуги для забезпечення своїх потреб.

Станом на 27.04.2023 відповідачем повністю погашено заборгованість у розмірі 51215,22 грн.

Також відповідач зазначив, що воєнний стан є форс-мажорною обставиною, яка звільняє особу від відповідальності.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

25.07.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК" (далі - споживач) укладено договір № 521344 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - договір) , відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.4 договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

10.11.2022 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК" (споживач) укладено угоду № Р-521344/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 №521344 (далі - угода), відповідно до якої споживач визнає та підтверджує заборгованість перед КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" за договором №521344 від 25.07.2018 станом на 01.11.2022 у загальній сумі 131215,22 грн з врахуванням ПДВ.

Згідно з п. 1 угоди споживач зобов`язується сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму заборгованості протягом листопада 2022 - січня 2023 щомісячними сплатами згідно з додатком № 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

Пунктом 8 угоди передбачено, що у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) угоди остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити. Також споживач зобов`язаний оплатити підприємству штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.

Ця угода є невід`ємною частиною договору від 25.07.2018 №521344 (п. 9 угоди).

Дана угода укладена у двох автентичних примірниках (по одному для кожної із сторін), вступає в дію з дня підписання її сторонами, і діє до 31.01.2023 (п. 10 угоди).

Додатком № 1 до угоди сторонами погоджено графік погашення заборгованості: листопада 2022 - 43738,41, грудень 2022 - 43738,41, січень 2023 - 43738,40 до 25 числа кожного місяця.

Відповідачем 29.03.2023 здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 80000,00 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 51215,22 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 3846,77 грн інфляційних втрат, 1024,56 грн 3% річних, 17075,95 грн пені та 2560,76 грн штрафу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Як встановлено судом, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 521344 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 в частині оплати за отриману теплову енергію та наявністю заборгованості за вказаним договором у розмірі 131 215,22 грн, між позивачем та відповідачем укладено угоду № Р-521344/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 №521344.

Згідно з погодженими умовами угоди споживач зобов`язується сплатити заборгованість в сумі 131 215,22 грн протягом листопада 2022 - січня 2023 щомісячними сплатами згідно з додатком № 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця: листопада 2022 - 43738,41 грн, грудень 2022 - 43738,41 грн, січень 2023 - 43738,40 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням змісту угоди, відповідач зобов`язаний був кошти у розмірі 43738,41 грн сплатити до 25.11.2022; кошти у розмірі 43738,41 грн - до 25.12.2022; кошти у розмірі 43738,40 грн - до 25.01.2023.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, в порушення умов договору, відповідачем лише 29.03.2023 здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 80000,00 грн.

Позивачем у позові заявлено вимогу про стягнення основної заборгованості у розмірі 51215,22 грн.

Як встановлено судом, згідно наданої відповідачем у матеріали справи платіжної інструкції № 29 від 27.04.2023, відповідачем на користь позивача було сплачено заборгованість в сумі 51215,22 грн.

Отже, після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі №910/5440/23 відповідачем було сплачено заявлену до стягнення суму основного боргу, у зв`язку із чим предмет спору у цій частині відсутній.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині стягнення основного боргу в розмірі 51215,22 грн припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 3846,77 грн інфляційних втрат, 1024,56 грн 3% річних, 17075,95 грн пені та 2560,76 грн штрафу, суд зазначає таке.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 8 угоди сторонами погоджено що у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) угоди остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити. Також споживач зобов`язаний оплатити підприємству штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.

Оскільки відповідачем було порушено умови угоди щодо своєчасного погашення боргу ще у листопаді 2022 року при сплаті першого платежу, то угода втратила чинність з 26.11.2022, а відтак позивач набув право вимоги всієї несплаченої суми боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу, а також право на стягнення штрафу.

Таким чином, угода (яка є невід`ємною частиною боргу згідно п. 9 угоди) втратила свою чинність та правовідносини сторін щодо сплати пені регулюються умовами договору.

Позивачем нараховано пеню за період з 26.11.2022 по 28.02.2023 на суму 131215,22 грн в розмірі 17075,95 грн.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожен день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що останнім було враховано наведені приписи закону, та розрахунок здійснювався виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, у розмірі 17075,95 грн встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем допущено невиконання угоди, позивач обґрунтовано здійснив нарахування штрафу у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості, що становить 2560,76 грн, а тому позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Судом встановлено, що розрахунок 3% є вірним, а тому з відповідача підлягають стягненню 1024,56 грн 3% річних; при розрахунку інфляційних втрат позивачем допущено помилки, а тому за перерахунком суду інфляційні втрати становлять 2907,91 грн, у зв`язку із чим, вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу зазначив, що воєнний стан є форс-мажорною обставиною яка звільняє особу від відповідальності.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Щодо посилань відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", то суд зазначає таке.

Згідно вказаної постанови установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Суд зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" регламентує заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги саме населенням.

В даній справі відповідач є самостійною юридичною особою, споживачем за договором, при цьому позивач не надає відповідачу житлово-комунальну послугу, а постачає теплову енергію, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що дія постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 не поширюється на правовідносини у даній справі.

Також суд зазначає, що за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань. Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

У той же час відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем,

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, то суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання (у цьому випадку - за договором-заявкою на перевезення вантажу №2521).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК", а саме в частині стягнення 17075,95 грн пені, 2560,76 грн штрафу, 1024,56 грн 3% річних; 2907,91 грн інфляційних втрат та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 51215,22 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/5440/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 51215,22 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕКСТИЛЬНИК" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 15, ідентифікаційний код 22895569) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікацій код 40538421) 17075,95 грн пені, 2560,76 грн штрафу, 1024,56 грн 3% річних; 2907,91 грн інфляційних втрат та 835,41 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 21.06.2023

Суддя С.О. Турчин