ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року м.Дніпро Справа № 908/364/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Березкіної О.В., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання: Ліпинський М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство "ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2023 (суддя С.С. Дроздова, повне судове рішення складено та підписано 13.03.2023. ) у справі №908/364/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСЕРВІСЕЛЕКТРОМОНТАЖ" (55000 Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 37630670)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство "ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ" (71503 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 38700172)

про стягнення 1 838 883 грн 43 коп.

ВСТАНОВИВ:

08.02.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЖСЕРВІСЕЛЕКТРОМОНТАЖ» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ» 1 382 633 грн 78 коп. основної 141 131 грн 54 коп. 3 % річних, 315 118 грн 11 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.03.2023 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський послався на обставину нездійснення відповідачем оплати за виконані позивачем роботи у встановлений строк, внаслідок чого з 16.02.2021 утворилась заборгованість у розмірі 1 382 633 грн 78 коп.

Крім того, господарським судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство "ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ"

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- через окупацію Енергодара майно відповідача майже повністю знищено та розграбовано;

- в результаті захоплення Запорізької АЕС, яка є головним споживачем виконуваних відповідачем робіт, відповідач повністю позбувся джерела заробітку, крім того, ДП НАЕК «Енергоатом» припинило оплату робіт, що були виконані раніше, у зв`язку з чим борг підприємства перед відповідачем складає майже 20000000,00грн. і стягнути його відповідач не має можливості;

- незважаючи на повну відсутність джерел поповнення активів, відповідач намагається продовжувати виплачувати заробітну плату працівникам;

- наданні відповідачу відстрочення у виконанні рішення суду не порушить принципу пропорційності у господарському судочинстві та цілком відповідатиме основним засадам справедливості, добросовісності та розумності;

- відповідач розраховує на повернення належних йому коштів від АТ «МР Банк» , які були заблоковані на поточному рахунку відповідача з початком війни в загальній сумі понад 23млн грн. і повертаються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб поступово;

- справу було розглянуто без участі відповідача, який фізично позбавлений можливості скористатися правом на таку участь. Відповідач зазначає, що термін дії довіреності, виданої ним представнику, який знаходиться на підконтрольній Україні території, сплив 31.12.2022 і поновити повноваження видачею нової довіреності відповідач не має можливості через відсутність сполучення між Енергодаром та Запоріжжям.

Просить змінити рішення в частині порядку його виконання, надавши Товариству з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» відстрочення виконання рішення на один piк з моменту набрання рішенням законної сили.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 08.05.2023 ухвалено відкрити апеляційне провадження у даній справі. Розгляд справи призначений в судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство Електропівденмонтаж (підрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Южсервіселектромонтаж» (субпідрядник, позивач) укладено договір субпідряду № 0107/2019-СП.

Відповідно до п. 1.1 договору субпідрядник в межах договірної ціни виконує на свій ризик власними силами і засобами, якісно і у встановлений договором термін, роботи за темою: Заміна обладнання уніфікованого комплексу технічних засобів (УКТЗ) на програмно-технічний комплекс системи нормальної експлуатації турбінного відділення (ПТК СНЕ ТВ). Енергоблок № 5. Будівельно-монтажні роботи».

Згідно з п. 1.2 договору субпідрядник здає в обумовлені терміни виконані роботи підряднику, за свій рахунок усуває дефекти, що виявилися в процесі виробництва робіт і в межах гарантійного терміну експлуатації. Підрядник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору визначено, що договірна ціна робіт, доручених до виконання субпідряднику орієнтовно складає 3 995 000 (три мільйона дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч грн 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 665 833 грн 33 коп.

Згідно з п. 4.1.1 договору оплата за виконані роботи здійснюється підрядником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника в термін 45 діб після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складеної на підставі актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В.

На виконання договору позивач виконав на користь відповідача роботи на загальну суму 2 986 952 грн 28 коп. з ПДВ, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) за листопада 2019 року від 19.11.2019, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2019 року на суму 2 986 952 грн 28 коп.

Отже, свої зобов`язання стосовно виконання будівельно-монтажних робіт за договором № 0107/2019-СП від 01.07.2019 на загальну суму 2 986 952 грн 28 коп. з ПДВ позивач виконав в повному обсязі.

Відповідачем було частково оплачені прийняті будівельно-монтажні роботи шляхом перерахування коштів, що підтверджується платіжними дорученнями: № 770 від 17.02.2021 на суму 104 318 грн 50 коп., № 776 від 19.02.2021 на суму 1 000 000 грн 00 коп., № 872 від 25.03.2021 на суму 500 000 грн 00 коп.

Відповідачем оплачені будівельно-монтажні роботи за договором на загальну суму 1 604 318 грн 50 коп.

Заборгованість в розмірі 1 382 633 грн 78 коп. залишилася відповідачем не сплаченою.

22.09.2021 позивачем була направлена на юридичну адресу відповідача претензія з вимогою про сплату заборгованості за договором № 0107/2019-СП від 01.07.2019 на суму 1 382 633 грн 78 коп.

Листом № 03/556 від 11.11.2021 відповідач заборгованість в сумі 1 382 633 грн 78 коп. визнав та запропоновував погодити графік погашення заборгованості. Графік погашення заборгованості позивачем не погоджено.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, рішення господарського суду оскаржується відповідачем лише в частині відмови господарським судом в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду строком на один рік.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. ч. 4, 5 та 7 ст. 331 ГПК України).

В контексті вищенаведених норм судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Звертаючись з клопотанням про відстрочення виконання рішення, відповідач вказував, що через окупацію Енергодара майно відповідача майже повністю знищено та розграбовано; в результаті захоплення Запорізької АЕС, яка є головним споживачем виконуваних відповідачем робіт, відповідач повністю позбувся джерела заробітку, крім того, ДП НАЕК «Енергоатом» припинило оплату робіт, що були виконані раніше, у зв`язку з чим борг підприємства перед відповідачем складає 19736860,39грн.. і стягнути його відповідач не має можливості; незважаючи на повну відсутність джерел поповнення активів, відповідач намагається продовжувати виплачувати заробітну плату працівникам; незважаючи на війну та надскладні умови відповідач сплатив позивачу 6026889,81грн. в межах виконання судового рішення у справі №908/204/22; відповідач вказав, що згідно з випискою з банківського рахунку за 15.12.2022 останній має певні грошові кошти у своєму розпорядженні, але їх недостатньо для погашення заборгованості у даній справі, при цьому додаткових надходжень найближчим часом відповідач не очікує, крім того, ця сума є запасом для виплати заробітної плати працівникам товариства.

В даному випадку, посилання відповідача на воєнний стан та відсутність у зв`язку з цим коштів для погашення заборгованості визнані колегією суддів безпідставними

Так, відстрочення виконання рішення у даній справі стосується невиконання відповідачем зобов`язань за договором №0107/2019-СП від 01.07.2019, строк сплати за яким виник ще у 2019 році, тобто, до початку військової агресії Російської Федерації проти України.

Доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, які б заважили відповідачу виконати сплату заборгованості вчасно, останнім в матеріали справи не представлені.

Так, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). Навпаки, згідно банківської виписки з рахунку відповідача, на рахунку в КБ «Приватбанк» у товариства наявні грошові кошти в сумі 613472,29грн.

Крім того колегія суддів наголошує, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Як позивач, так і відповідача несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Крім того, колегія суддів відзначає, що наявність співпраці відповідача з ДП НАЕК «Енергоатом» та наявність у підприємства заборгованості перед відповідачем, не є тими обставинами, з якими приписи процесуального закону пов`язують можливість надання відстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідно до чинного законодавства зобов`язання мають виконуватись належним чином, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Що стосується доводів відповідача стосовно того, що він розраховує на повернення належних йому коштів від АТ «МР Банк», які були заблоковані на поточному рахунку відповідача з початком війни в загальній сумі понад 23млн грн. і повертаються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб поступово, колегія суддів вважає, що вказані кошти можуть бути використанні для погашення заборгованості у даній справі при примусовому виконанні судового рішення.

При цьому, складне фінансове становище скаржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Наведені скаржником обставини не свідчать про необхідність надання відстрочки виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають його поточну підприємницьку діяльність, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається скаржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Крім того, відповідачем не було подано до суду належних доказів на підтвердження наявності у нього можливості розрахуватись після закінчення відстрочки у разі її надання. Колегія суддів відмічає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів ще у 2019 році.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством, а відповідно і те, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що наданні відповідачу відстрочення у виконанні рішення суду не порушить принципу пропорційності у господарському судочинстві та цілком відповідатиме основним засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Також колегією суддів відхиляються посилання відповідача, що справу було розглянуто без участі відповідача, який фізично позбавлений можливості скористатися правом на таку участь.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/364/22.

21.02.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнім, зокрема, позовні вимоги визнані в повному обсязі.

Крім того, 24.08.2022 до господарського суду надійшла заява Піддубної І.В. , в якій вона просить залучити її в якості представника відповідача.

Відповідач посилається на закінчення довіреності законного представника 31.12.2022 та у зв`язку з цим обмеженням в участі у судових засіданнях, між тим, колегія суддів наголошує, що дана справа розглядалася досить тривалий час (з 14.02.2022 по 01.03.2023), розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі і за клопотанням відповідача, свої доводи щодо відстрочення виконання судового рішення відповідач виклав у клопотанні про відстрочення виконання рішення, при цьому, відповідач не був обмежений правом надати додаткові пояснення до цього клопотання.

Також, згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, господарський суд цілком правомірно розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально - монтажне виробниче підприємство "ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2023 у справі №908/364/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20. 06.2023р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов