ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Справа № 906/2/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-10" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23 (суддя Машевська О.П., повний текст рішення складено 30.03.2023)

за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-10"

про стягнення 59 022, 18 грн, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку

за участю представників сторін:

прокурор - Гіліс І.В.;

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бердичівської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради (далі - позивач, сільська рада) звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-10" (далі - відповідач, ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10") про стягнення 59 022, 18 грн заборгованості, розірвання договору оренди № 26/19 від 11.12.2019 та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує істотним порушенням відповідачем умов договору оренди землі № 26/19 від 11.12.2019 в частині сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. Правовими підставами позову є положення ст. ст. 1, 2, 13, 15, 21, 24, 25, 32 ЗУ "Про оренду землі", ст. ст. 3, 525, 526, 651 ЦК України.

Наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва, прокурор обґрунтовує положеннями ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України, ст. 18-1, 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" на користь Семенівської сільської ради 55 061, 51 грн заборгованості з орендної плати за оренду земельної ділянки 0,3200 га, кадастровий номер :16:000:0023. Розірвано договір оренди землі № 26/19 від 11.12.2019, укладений між Семенівською сільською радою та ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" щодо земельної ділянки площею 0,3200 га, кадастровий номер :16:000:0023, що розташована на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Семенівської сільської ради. Зобов`язано ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" повернути Семенівській сільській раді за актом приймання-передачі земельну ділянку площею 0,3200 га, кадастровий номер :16:000:0023, що розташована на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Семенівської сільської ради. Стягнуто з ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" на користь Житомирської обласної прокуратури 7 276, 51 грн судового збору. В позові про стягнення 3 960,67 грн орендної плати відмовлено.

Місцевий господарський суд, керуючись положеннями, зокрема, ст. 15, 21 ЗУ "Про оренду землі", ст. ст. 525, 526, 651 ЦК України, дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди землі № 26/19 від 11.12.2019, розірвання вказаного договору та повернення земельної ділянки у комунальну власність органу місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову про розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції при розгляді справи не врахував того, що дана земельна ділянка, як і цілий ряд інших земельних ділянок, перебуває в оренді ТОВ "Делікатес", а з 2017 тривають судові спори з приводу незаконного позбавлення ТОВ "Делікатес" права оренди землі рішеннями Семенівської сільської ради; апелянт посилається на справи № 906/857/20, 806/1222/17;

- суд першої інстанції не врахував те, що Семенівською сільською радою було підтверджено факт часткової оплати орендної плати ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10";

- судом першої інстанції не було взято до уваги існуючі складні економічні умови господарської діяльності в країні, що не дозволило залучити інвестиції в необхідному обсязі та реалізувати проект з будівництва об`єктів альтернативної енергетики; апелянт посилається на військову агресію проти України, що призвела до ще більш несприятливих умов ведення господарської діяльності та практичної неможливості залучення інвестицій; вказані обставини спричинили значні збитки ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" та призвели до відсутності обігових коштів в достатньому обсязі та складної фінансової ситуації підприємства в цілому на даний час.

Листом від 25.04.2023 Північно-західним апеляційним господарським судом витребувано матеріали справи № 906/2/23 з Господарського суду Житомирської області.

01.05.20232 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.05.2023 об 15:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.06.2023 об 09:30 год.

Бердичівська окружна прокуратура надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23, в якому просить суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Прокурор зазначає наступне:

- в п. 8 рішення Господарського суду Житомирської області від 01.04.2020 у справі №906/857/20 в переліку договорів, укладених між Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області та ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10", які визнано судом недійсними, відсутній договір оренди № 26/19 від 11.12.2019 щодо спірної земельної ділянки;

- з урахуванням того, що сторонами не укладались додаткові угоди щодо зміни вартості орендної плати із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі на 2021, 2022, за період дії спірного договору відповідачем сплачено орендну плату лише один раз в сумі 8309,10 грн. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 55 061, 51 грн заборгованості з орендної плати;

- суд першої інстанції встановив, що відповідач більше 2,5 років не виконує обов`язок зі сплати орендної плати (п. 8.4 договору) і таке порушення є підставою для достроково розірвання договору оренди землі № 26/19 в судовому порядку та зобов`язання відповідача повернути Семенівській сільській раді за актом приймання-передачі вказану земельну ділянку.

ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" надіслало до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем була сплачена заборгованість по орендній платі за договором оренди № 26/19 від 11.12.2019. До клопотання долучено платіжну інструкцію № 96 від 26.05.2023.

В судовому засіданні 31.05.2023 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову про розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові; підтримав подане ним клопотання про закриття провадження у справі.В подальшому в судове засідання 08.06.2023 не з"явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Прокурор в судових засіданнях 31.05.2023 та 08.06.2023 заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін; заперечив щодо клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши в судовому засіданні 08.06.2023 клопотання відповідача про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

В даному випадку, як вбачається зі змісту клопотання, відповідач обґрунтовує його тим, що ним в повному обсязі була сплачена заборгованість по орендній платі за договором оренди №26/19 від 11.12.2019. До клопотання долучено платіжну інструкцію № 96 від 26.05.2023 як доказ такої оплати.

Апеляційний господарський суд вказує, що відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які саме докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Як встановлено судом, сплата заборгованості за договором оренди була здійснена відповідачем вже після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, в результаті чого даний доказ і з`явився, що безумовно пов`язано виключно з волевиявленням самого відповідача. У той же час, приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність зовсім інших критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Відповідач не наводить мотивів із зазначенням відповідних доказів об`єктивної неможливості проведення такої оплати при розгляді спору судом першої інстанції з метою долучення такого доказу у відповідності до приписів ст. 80 ГПК України. Всупереч вказаним вимогам процесуального закону, відповідач не мотивує в чому полягає винятковість випадку неподання ним доказу, що має вплив на результат вирішення даного спору до суду першої інстанції у встановлений строк та не додає доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Тобто з огляду на положення ст. 13, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, у даному випадку, саме відповідач повинен був надати докази та доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Суд приймає до уваги те, що ст. 14 ГПК України визначає таке поняття як диспозитивність господарського судочинства. Відповідно до ч. 1, 2 даної статті, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ГПК України надавалась можливість відповідачу обґрунтувати свою правову позицію по суті справи та подати відповідні докази, чим було забезпечено принцип змагальності.

Суд зауважує, що ч. 5 ст. 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Тобто суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак, поданий відповідачем доказ не був досліджений судом першої інстанції під час вирішення спору та йому не надавалася правова оцінка, оскільки він не був поданий до суду першої інстанції, а долучений відповідачем лише до клопотання в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, долучений відповідачем до матеріалів справи доказ оплати заборгованості за договором, судом апеляційної інстанції не приймається до розгляду на стадії перегляду рішення суду в апеляційному порядку, оскільки такий доказ поданий з порушенням вимог ГПК України, а відтак і відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також суд вказує, що предметом позову у справі є вимоги не лише про стягнення заборгованості за договором, а й розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку, що також свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі в частині вказаних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача та прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 11.12.2019 між Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-10" (орендар, відповідач) був укладений договір оренди землі № 26/19, відповідно до якого орендодавець на виконання рішення Семенівської сільської ради від 10.12.2019 № 764 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій із земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, з кадастровим номером :16:000:0023, яка знаходиться на території Бердичівського району за межами населених пунктів Семенівської сільської ради (п. 1.1. договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3200 га. Межі земельної ділянки перенесені в натурі в установленому порядку (п. 2.1. договору).

Земельна ділянка передається в оренду без будівель та споруд (п. 2.3. договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 339485,36 грн, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка щороку підлягає індексації на офіційно повідомлений коефіцієнт індексації за поточний рік (п. 2.4 договору).

Договір укладено на 25 (двадцять п`ять) років (п. 3.1 договору).

Орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 23 763, 98 грн за 1 рік (п. 4.1 договору).

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 4.2 договору).

Згідно з умовою п. 4.3 договору визначено, що орендна плата вноситься до місцевого бюджету орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю відповідно до Податкового кодексу України.

У п. 4.4 договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, зокрема, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. У такому випадку розмір орендної плати за земельну ділянку змінюватиметься шляхом внесення змін та доповнень до цього договору у вигляді додаткової угоди.

У разі дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки орендна плата, сплачена орендарем, не повертається (п. 4.6 договору).

За умовою п. 6.1 цього договору у разі його припинення орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

У п. п. 8.1 та 8.4 договору, сторони погодили, що орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати, а орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 11.3 договору).

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п. 12.1 договору).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 11.12.2019, орендодавець - Семенівська сільська рада передала, а орендар - ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" прийняло в оренду земельну ділянку загальною площею 0,3200 га з кадастровим номером :16:000:0023 для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (а. с. 20).

Невід`ємним додатком до договору оренди землі № 26/19 сторони погодили розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку площею 0,3200 га, грошова оцінка якої проведена, зафіксувавши у ньому її розмір станом 2019 рік - 339 485, 36 грн, розмір орендної плати у відсотках - 7 % та у гривнях - 23 763, 98 грн (а. с. 21).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 192659095 від 12.12.2019 підтверджується факт державної реєстрації права оренди земельної ділянки зі строком дії до 11.12.2044 з правом пролонгації за ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" станом на 11.12.2019 (а. с. 22-23).

Згідно довідки Відділу фінансів Семенівської сільської ради вих. № 69 від 26.09.2022, за ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" станом на 01.09.2022 обліковується заборгованість за договором оренди землі № 26/19 у загальному розмірі 59 022, 18 грн (а. с. 24).

Розрахунок заборгованості з орендної плати визначено із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки у 2020 році - 1, у 2021 році - 1,1, у 2022 - 1,1 та згідно з яким за 2020 рік підлягала сплаті орендна плата у загальному розмірі 23 763, 98 грн, у 2021 - 26140, 38 грн, станом на 01.09.2022 - 17 426, 92 грн. Загальний розмір боргу з орендної плати склав 67 331, 28 грн. Враховуючи часткову сплату відповідачем коштів в сумі 8 309, 10 грн, загальну суму боргу зменшено до суми 59 022, 18 грн.

Предметом даного судового розгляду є вимоги керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради до ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" про стягнення 59 022, 18 грн заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Правовими підставами позову є положеннями ст. ст. 1, 2, 13, 15, 21, 24, 25, 32 ЗУ "Про оренду землі", ст. ст. 3, 525, 526, 651 ЦК України. Вимоги позову обґрунтовані істотним порушенням відповідачем умов договору оренди землі № 26/19 від 11.12.2019 в частині сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Предметом же апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про розірвання договору оренди землі № 26/19 від 11.12.2019 та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, яка є його предметом. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 55 061, 51 грн заборгованості за договором оренди землі № 26/19 від 11.12.2019.

Щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України "Про прокуратуру"; далі Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 звертає увагу про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Інакше кажучи, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює (п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18).

Суд вказує, що уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави у спірних правовідносинах є Семенівська сільська рада, оскільки саме вона є розпорядником та орендодавцем спірної земельної ділянки згідно договору № 26/19 від 11.12.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором на адресу Семенівської сільської ради надіслано повідомлення № 50-90-1136вих-22 від 20.05.2022 про вжиття заходів до усунення порушень земельного законодавства шляхом звернення до суду.

У даному повідомленні прокурор наголошує, що в порушення вимог ст. 21 Закону України "Про оренду землі", ст. 288 ПК України, ст. 629 ЦК України, ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" не виконує обов`язок щодо сплати орендної плати за договорами оренди, внаслідок чого загальна заборгованість за договором складає 708 996, 60 грн. З посиланням на ч. 2 ст. 651 ЦК України, прокурор звертає увагу, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, а оскільки відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі", орендна плата є істотною умовою договору, систематична її несплата орендарем є істотним порушенням та підставою для його дострокового розірвання (а. с. 30-31).

В свою чергу, Семенівська сільська рада у відповіді за вих. № 373 від 25.05.2022 підтвердила факт укладення з ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" низки договорів оренди землі, в тому числі договору оренди землі № 26/19, а також те, що орендарем систематично несвоєчасно вносилася орендна плата у зв`язку з цим 22.03.2021 Семенівською сільською радою на адресу ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" було направлено вимогу за № 345 про сплату заборгованості за оренду землі в сумі 337 607, 20 грн. В свою чергу, 26.05.2021 орендар здійснив оплату на суму 100 000 грн, вказавши у призначенні платежу: орендна плата за лютий-травень 2020. Семенівська сільська рада не зверталася до суду із позовом до орендаря про стягнення заборгованості за оренду землі, розірвання договорів оренди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки та не заперечує щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру (а. с. 32-33).

Наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва, прокурор, з посиланням на положення ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України, ст. 18-1, 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", обґрунтовує тим, що відповідач користується земельною ділянкою без здійснення плати за її використання у обсязі та строки передбачені договором, внаслідок чого до бюджету територіальної громади не надходять значні кошти, інтерес держави полягає у ефективному використанні земель комунальної власності, а неефективне використання земельної ділянки, порушує інтереси держави. Семенівська сільська рада, як уповноважений орган держави не здійснює заходи щодо захисту її інтересів у встановленому порядку.

За таких обставин, прокурор, звертаючись до суду із даним позовом, обґрунтував та довів бездіяльність компетентних органів, дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що слугує достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Семенівської сільської ради.

Також слід вказати, що бездіяльність позивача, у даному випадку, доведена, оскільки прокурором було надано їй можливість спростувати стверджуване порушення інтересів держави або самостійно звернутись до суду із позовом протягом розумного строку після отримання повідомлення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор довів необхідність захисту ним інтересів держави, а також обґрунтував підстави звернення до суду від імені Семенівської сільської ради, у зв`язку з чим довів свою правомочність представляти інтереси держави.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК, ЦК, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК та іншими законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз положень статей 1, 13, 21, 32 Закону України "Про оренду землі" та ст. 651 ЦК дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11.10.2017 р. у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі №910/16306/13, суд не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 р. у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання) є підставою для розірвання такого договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.09.2020 р. у справі № 327/163/17, від 13.05.2021 р. у справі № 192/149/17, від 15.01.2020 р. у справі №709/591/18.

Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, прокурор підставою для розірвання договору оренди землі від 11.12.2019 № 26/19 зазначає факт систематичної несплати орендарем (відповідачем) орендної плати за період з 01.01.2020 по 01.09.2022.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджено матеріалами справи, 11.12.2019 між Семенівською сільською радою та ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" був укладений договір оренди землі № 26/19, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій із земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, з кадастровим номером :16:000:0023, яка знаходиться на території Бердичівського району за межами населених пунктів Семенівської сільської ради (п. 1.1. договору).

Пунктами 2.4, 4.1 договору, сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 339485,36 грн, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка щороку підлягає індексації на офіційно повідомлений коефіцієнт індексації за поточний рік. Орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 23 763, 98 грн за 1 рік.

За умовами п. п. 4.3., 4.4. договору, сторони передбачили, що орендна плата вноситься до місцевого бюджету орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю відповідно до Податкового кодексу України. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, зокрема, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. У такому випадку розмір орендної плати за земельну ділянку змінюватиметься шляхом внесення змін та доповнень до цього договору у вигляді додаткової угоди.

Також невід`ємним додатком до договору оренди землі № 26/19 сторони погодили розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку площею 0,3200 га, грошова оцінка якої проведена, зафіксувавши у ньому її розмір станом 2019 рік - 339 485, 36 грн, розмір орендної плати у відсотках - 7 % та у гривнях - 23 763, 98 грн (а. с. 21).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором оренди землі від 11.12.2019 № 26/19, дійшов висновку, що, враховуючи проведену оплату в сумі 8 309, 10 грн, розмір заборгованості за даним договором у відповідача за спірний період становить 55 061, 50 грн, а відтак задовольнив позовні вимоги прокурора в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 55061, 51 грн заборгованості за договором оренди землі № 26/19 від 11.12.2019 сторонами не оскаржувалося, що унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в цій частині, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України.

Колегія суддів вказує, що тлумачення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 р. у справі № 293/1011/16-ц.

У постанові від 23.03.2021 р. у справі № 922/2754/19, Верховний Суд також зазначив, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору).

Колегія суддів приймає до уваги, що п. п. 11.3, 12.1. договору, сторони визначили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач більше 2,5 років не виконував обов`язок зі сплати орендної плати (п. 8.4 договору).

З огляду на наведене у сукупності, беручи до уваги наявні у справі докази, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку доводи прокурора не спростував, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора та розірвання договору оренди землі № 26/19 від 11.12.2019.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що орендарем сплачена орендна плата, оскільки сам факт систематичного порушення договору в частині сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору).

Також суд вказує, що згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов`язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Колегія суддів зазначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельні ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав їх в оренду.

Враховуючи, що користування відповідачем вказаною у договорі земельною ділянкою не спростовано, договір є розірваним у судовому порядку, доказів повернення вказаної земельної ділянки з оренди матеріали справи не містять, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про повернення земельної ділянки площею 0,3200 га, кадастровий номер :16:000:0023, що розташована на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Семенівської сільської ради за актом приймання-передачі є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що також підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку доводам скаржника, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що в процесі розгляду даної справи, судом не встановлено обставин визнання недійсним договору оренди № 26/19 від 11.12.2019. Посилання апелянта на рішення судів у справах №906/857/20, 806/1222/17 є безпідставними та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову у даній справі.

Також суд звертає увагу, що доводи скаржника про неможливість сплати орендної плати за землю у зв`язку із складними економічними умовами господарської діяльності в країні, відсутністю обігових коштів в достатньому обсязі та складну фінансову ситуацію на підприємстві, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів, які б підтверджували дані обставини відповідачем до матеріалів справи не додано, а також вказане не може бути підставою для несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою.

Суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 3 ГК України господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична господарська діяльність, яка здійснюється на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Беручи до уваги викладене, ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10", в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, висновків суду першої інстанції не спростувало, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. Суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині, що оскаржується.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23 необхідно залишити без змін в частині, що оскаржується, а апеляційну скаргу ТОВ "Вінд Солар Енерджі-10" - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-10" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/2/23 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 19 червня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.