ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023м. ДніпроСправа № 904/437/23
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

про стягнення неустойки

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: Корольова Д.В., витяг з ЄДР, представник

Від відповідача: Лупан О.Є., довіреність №8093 від 10.01.2023, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Укртелеком" до державного бюджету України неустойку в розмірі 46696,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач продовжував використовувати орендоване майно після закінчення строку дії договору оренди від 21.02.2011 №12/02-4319-ОД.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що направляв позивачу заяву про продовження дії договору оренди від 21.02.2011 №12/02-4319-ОД з додатковими документами, чим виконав умови договору оренди. Відповіді на вказану заяву відповідач не отримав, а наказом позивача від 26.10.2017 договір оренди визнано припиненим, та після доведення вказаного наказу до відповідача приміщення було повернене за актом від 30.11.2018. Відповідач зауважує, що позивач належними та допустимими доказами не довів ту обставину, що після закінчення строку дії договору оренди з його боку були заперечення про продовження строку дії договору оренди. Жодних вимог про повернення об`єкта оренди позивач не направляв орендарю, натомість та обставина, що відповідач сплачував орендну плату, а позивач її приймав свідчить про його згоду на продовження строку оренди. Відповідач вважає, що відповідальність орендаря щодо сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за невиконання обов`язку повернення речі настає після припинення договору оренди. Тому відповідач стверджує що у нього виник обов`язок повернути річ лише після того як до його відома було доведено наказ про припинення з ним договору оренди.

Також від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідач зазначає, що згідно з позовною заявою позивачу було відомо про припинення дії договору оренди з 20.12.2016, а оскільки майно було повернуто згідно з актом від 30.11.2018, вказаний акт був підписаний у тому числі і представником позивача. Отже, позивачу було відомо про порушення права позивача з 01.12.2018. Відповідач просить врахувати, що зміни до Прикінцевих та перехідних положень в даній частині набули чинності 02.04.2020 у зв`язку із набуттям чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 20.03.2020. Оскільки неустойка нарахована з січня 2017 року, то строк позовної давності пропущений позивачем ще до внесення змін у Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов. Позивач зазначає, що за два з половиною місяці до закінчення строку дії договору направив відповідачу листа №11-02-05442 від 03.12.2016 у якому вказав, що строк дії договору оренди закінчується 20.12.2016, а у разі наміру подальшого використання орендованого майна орендарю необхідно подати заяву щодо пролонгації договору оренди, а також виконати всі умови даного договору. Позивач зазначив, що станом на 16.09.2016 орендарем не виконуються умови договору оренди в частині страхування орендованого майна та забезпечення пожежної безпеки. Позивач зауважує, що у даному листі позивач звертав увагу орендаря на те, що у разі відмови від виконання умов договору цей лист вважається заявою про припинення договору оренди від 21.02.2011 №12/02-4319-ОД, а договір припиненим з 21.12.2016 у зв`язку з чим об`єкт оренди підлягає терміновому поверненню балансоутримачу за актом приймання-передачі. Позивач звертає увагу, що відповідач після закінчення строку дії договору направив лист від 26.12.2016 щодо погодження продовження дії вказаного договору на 2 роки і 11 місяців, однак, будь-яких документів, підтверджуючих виконання умов договору до листа додано не було. Таким чином, позивач зазначає, що договір оренди припинився у зв`язку із закінченням строку його дії. Також позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачено надавати відповідь орендарю на заяву про продовження строку дії договору.

Крім того, позивач вказує на помилкове твердження відповідача про те, що у нього виник обов`язок повернути орендоване майно лише після доведення до його відома наказу позивача №12/02-202-ПО від 26.10.2017 про припинення спірного договору оренди. За поясненнями позивача відповідач мав усвідомлювати що договір оренди припинився у зв`язку з закінченням строку його дії, а наказ є виключно внутрішнім документом позивача для виконання службових обов`язків відповідним підрозділам.

Щодо строку позовної давності позивач зазначає, що пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Однак, ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцю у разі припинення договору найму та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач зазначає, що трирічний строк позовної давності про стягнення неустойки у розмірі 46696,67 грн. закінчується вже після початку карантину, а тому строк позовної давності є продовженим і позивач не пропустив строк позовної давності.

Від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких зазначає, що позивач належними та допустимими доказами не довів ту обставину, що після закінчення строку дії договору оренди з його боку були заперечення про продовження строку дії договору. Жодних вимог про повернення об`єкта оренди відповідач від позивача не отримував та продовжував сплачувати орендну плату, а позивач її приймав без заперечень, що на думку відповідача свідчить про згоду позивача на продовження строку оренди. Відповідач вважає, що обов`язок повернути майно з оренди виник у нього лише після того, як до його відома було доведено Наказ від 26.10.2017 №12/02-202 про припинення терміну дії договору оренди. Відповідач надає докази сплати орендної плати за період з березня 2017 року по листопад 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Позивачем подано письмові пояснення, у яких з посиланням на п. 3.11 договору оренди та постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 зазначає, що орендар має сплачувати орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі, а тому вважає, що правомірно приймав орендну плату, сплачену орендарем вже після закінчення строку дії договору оренди. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача з орендної плати до державного бюджету за спірним договором відсутня. Також позивач зауважує, що відповідач жодного разу не звертався з приводу визначення статусу даного договору та не ініціював укладення додаткової угоди, якщо вважав його продовженим. Позивач вважає, що відповідач продовжував незаконно займати приміщення, а тому підтримує позовні вимоги та просить задовольнити їх у повному обсязі. Також позивач надає розрахунок орендної плати (нарахованої та сплаченої).

Від позивача надійшли письмові пояснення до позову з розрахунком заборгованості з орендної плати до державного бюджету.

Від відповідача надійшла заява про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 07.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справи є встановлення обставин укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, строк дії договору, наявність/відсутність підстав для стягнення неустойки.

Так, судом встановлено, що 21.02.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4319-ОД, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно приміщення гаражів (далі - майно) площею 66,1 кв.м., розміщене за адресою: Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. Карла Маркса, 15 на 1 поверсі одноповерхової будівлі, що перебуває на балансі Дніпропетровської дирекції УДППЗ "Укрпошта" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 01.09.2010 і становить за незалежною оцінкою 80569,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення автотранспорту, реєстровий номер 21560045.400.АААЖЕЛ752. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 2.2 договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У відповідності до п. 3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 07.02.2014) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) листопад 2013 508,33 грн. Орендна плата за наступний місяць оренди січень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень, січень 2013 року.

Пунктом 3.3 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 07.02.2014) передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 355,83 грн.;

- 30% - балансоутримувачу у розмірі 152,5 грн., щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У відповідності до п. 5.2 договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні визначеному п. 3.6 договору.

Згідно з п. 5.5 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 07.02.2014) орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути за актом приймання-передачі балансоутримувачу або підприємству/товариству, указаному орендодавцем орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати відповідно до вимог чинного законодавства збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 5.6 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 07.02.2014) орендар зобов`язаний у місячний термін після укладення цього договору застрахувати орендоване майно на користь балансоутримуача, у порядку, визначеному законодавством, від пожежі, залиття, протиправних дій третіх осіб, стихійних явищ, не менш ніж на його вартість, визначену висновком про вартість, визначеному звітом про незалежну оцінку і надати орендодавцю та балансоутримувачу копію договору страхування, страхового полісу, та копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату страхового платежу. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим з одночасним наданням копій договорів страхування та платіжних доручень орендодавцю та балансоутримувачу.

Орендар зобов`язаний забезпечити пожежну безпеку згідно з Законом України "Про пожежну безпеку" та постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.20201 №150 "Про порядок видачі органами державного пожежного нагляду дозвіл на початок роботи підприємств та оренду приміщення" зі змінами та доповненнями. Копію отриманого дозволу або декларації разом з копією договору страхування цивільної відповідальності орендар надає орендодавцю та балансоутримувачу (п. 5.7 договору).

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 21.02.2011 до 20.01.2014 включно.

В подальшому додатковою угодою від 07.02.2014 договір пролонгувався з 21.01.2014 по 20.12.2016 (включно).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір, за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії наданою відповідно до п. 5.20, може бути продовжений на тих самих умовах, як передбачено у договорі.

Зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 10.3 договору).

21.02.2011 сторонами договору за погодженням з балансоутримувачем підписано акт приймання передачі в оренду приміщення площею 66,1 кв.м. будівлі, що знаходиться на балансі Дніпропетровської дирекції УДППЗ "Укрпошта" за адресою: Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. К.Маркса, 15.

Позивач, листом №11-02-05442 від 03.10.2016 просив відповідача повідомити та підтвердити інформацію документально чи направляло Міністерство письмове попередження про намір органу управління використовувати зазначене майно для власних потреб. У разі ненадходження такого попередження та наміру орендаря у подальшому використовувати орендоване майно, орендарю необхідно надати до регіонального відділення заяву щодо пролонгації договору оренди, документи для проведення оцінки (відповідно до переліку) та виконати всі умови договору, а саме в частині страхування орендованого майна та забезпечення пожежної безпеки. У листі зазначено, що у разі відмови від виконання вищезазначених умов, вважати цей лист заявою про припинення договору оренди від 21.02.2011 №12/02-4319-ОД, а договір припиненим з 21.12.2016 та пропонуюють терміново повернути об`єкт оренди балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" листом №12G340 від 26.12.2016 просило Регіональне відділення Фонду державного майна у Дніпропетровській області погодити продовження договору №12/02-4319-ОД від 21.02.2011 на новий термін на 2 роки 11 місяців. Додатками до листа вказані: довідка до договору з оцінки вартості орендованого приміщення, план орендованого приміщення, договір страхування. У листі зазначено, що метою оренди є розміщення та експлуатація обладнання елетрозв`язку. Своєчасну оплату за послуги оренди гарантує.

26.10.2017 Регіональне відділення Фонду державного майна у Дніпропетровській області прийняло наказ №12/02-202-ПО "Про припинення договору оренди з ПАТ "Укртелеком". У наказі зазначено договір оренди нерухомого майна №12/02-4319-ОД від 21.02.2011 вважати припиненим з 21.12.2016.

30.11.2018 орендарем та баласоутримувачем підписаний акт повернення з оренди нежилого приміщення по договору №12/02-4319-ОД від 21.02.2011 за адресою Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. К.Маркса, 15.

Позивач зазначає, що строк дії договору оренди сплив 20.12.2016. У зв`язку із несвоєчасним поверненням майна з оренди позивач нарахував та заявив до стягнення неустойку у розмірі 46696,67 грн., у зв`язку із несвоєчасним поверненням майна з оренди.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Водночас орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у частині 1 статті 2 якого наведено аналогічне визначення оренди.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 761 Цивільного кодексу України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Орендар вступив у строкове користування об`єктом оренди з 21.02.2011 (дата підписання Акту приймання - передачі).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України закріплено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Умови продовження договірних відносин за договорами оренди державного та комунального майна унормовані статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Так, відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Фактичне використання відповідачем об`єкту нерухомого майна після закінчення обумовленого договором строку його дії, тобто після 20.12.2016, визнається усіма учасниками процесу.

Позивач зазначає, що листом №11-02-05442 від 03.10.2016 просив відповідача повідомити та підтвердити інформацію документально чи направляло Міністерство письмове попередження про намір органу управління використовувати зазначене майно для власних потреб. У разі ненадходження такого попередження та наміру орендаря у подальшому використовувати орендоване майно, орендарю необхідно надати до регіонального відділення заяву щодо пролонгації договору оренди, документи для проведення оцінки (відповідно до переліку) та виконати всі умови договору, а саме в частині страхування орендованого майна та забезпечення пожежної безпеки. У листі зазначено, що у разі відмови від виконання вищезазначених умов, вважати цей лист заявою про припинення договору оренди від 21.02.2011 №12/02-4319-ОД, а договір припиненим з 21.12.2016 та пропонуюють терміново повернути об`єкт оренди балансоутримувачу за актом приймання-передачі. Доказів направлення вказаного листа матеріали справи не містять.

Відповідач листом №12G340 від 26.12.2016 просив Регіональне відділення Фонду державного майна у Дніпропетровській області погодити продовження договору №12/02-4319-ОД від 21.02.2011 на новий термін на 2 роки 11 місяців. Додатками до листа вказані: довідка до договору з оцінки вартості орендованого приміщення, план орендованого приміщення, договір страхування. У листі зазначено, що метою оренди є розміщення та експлуатація обладнання електрозв`язку. Своєчасну оплату за послуги оренди гарантує.

У матеріалах справи містяться докази сплати орендної плати та позивач у судових засіданнях підтверджував, що орендар продовжував сплачувати орендну плату після 20.12.2016 по дату підписання акту повернення з оренди нежилого приміщення, що знаходиться на балансі Дніпропетровської дирекції ПАТ "Укрпошта" за адресою: Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. К.Маркса, 15 від 30.11.2018.

Відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Різниця справи що розглядається, із вказаною вище справою полягає в тому, що у справі що розглядається не надано жодного доказу направлення відповідачу вказаного листа.

З урахуванням відсутності в законодавстві чітких вимог щодо змісту заперечень, суди надаючи оцінку таким доводам повинні комплексно оцінювати докази їх надсилання щодо своєчасності, направлення на належну адресу, тексту тощо з урахуванням усієї сукупності доказів, змісту документів, що надсилались, пропозицій щодо вчинення юридично значущих дій сторонами договору, поведінки сторін в подальшому. Водночас само по собі роз`яснення існуючого порядку укладення договору оренди не може бути розцінене як "мовчазна згода" на пролонгацію діючого договору оренди державного майна.

Разом з цим, позивачем не надано належних доказів повідомлення орендаря (належних доказів направлення листа за місцезнаходженням орендаря) про припинення договору оренди.

Матеріали справи не містять доказів звернення сторін договору (позивача, відповідача, балансоутримувача) про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Відтак, беручи до уваги мовчазне волевиявлення сторін договору (позивача, відповідача та балансоутримувача) господарський суд констатує продовження дії договору на підставі закону автоматично, тобто відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин), на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суд звертає увагу, що частина 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин), передбачала імперативну норму щодо продовження строку дії договору. Вказана норма не містила виключень "якщо інше не передбачено договором" тощо.

Отже, реалізація переважного права на продовження строку дії договору, передбачена п.5.20 договору (та ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин) та поновлення дії договору на підставі закону у зв`язку з відсутністю заперечень сторін (та ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин) - це дві різні форми продовження строку дії договору.

При цьому у матеріалах справи міститься лист відповідача №12G340-1303 від 26.12.2016 (отриманий позивачем 30.12.2016) у якому орендар просив продовжити термін дії договору оренди нерухомого майна №12/02-4319-ОД від 21.02.2011 (а.с.17, т.1).

Крім того, відповідач зазначає про те (не заперечується позивачем), що ним на виконання п.3.1 договору оренди продовжувала сплачуватися орендна плата до повернення майна.

Оскільки судом встановлено, що спірний договір не припинив свою дію з 20.12.2016, а пролонгувався на тих же умовах на той же строк (до 20.11.2019), тобто діяв і на момент повернення майна з оренди, отже вимога позивача щодо сплати неустойки відповідно до положень ст. 785 Цивільного кодексу України у розмірі подвійної орендної плати у сумі 46696,67 грн. за період з 21.12.2016 по 30.11.2018 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані відповідачем докази на підтвердження відсутності підстав для стягнення неустойки є більш вірогідними, ніж докази надані позивачем, тому вимога про стягнення неустойки задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову з підстав відсутності доказів порушення прав та інтересів позивача, то заява про позовну давність в даному випадку не застосовується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, не змінюють сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Щодо підсудності даного спору Господарського суду Дніпропетровської області, суд зазначає, що незважаючи на місцезнаходження відповідача (м. Київ) даний спір має розглядатися за правилами виключної підсудності відповідно до ч.3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір виник з приводу нерухомого майна, розташованого у м. Першотравенськ Дніпропетровської області. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення неустойки відмовити.

Судові витрати понесені Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.06.2023

Суддя О.М. Крижний