ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/146/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/146/23

за позовною заявою Товариства з обмежено відповідальністю АВЕ Ужгород, м. Ужгород

до ОСОБА_1 , м. Ужгород

про стягнення суми 1 853,49 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 1 853,49 грн. на підставі Договору №4041 а від 30.04.022 року про надання послуг з поводження з побутовими відходами, укладеного на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №357 від 15.10.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/146/23, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.03.2023 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Вказана ухвала суду від 07.03.2023 р. була надіслана відповідачу 07.03.2023 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, таке повернуто до суду 11.04.2023 р., з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Верховний Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариства з обмежено відповідальністю АВЕ Ужгород (позивач) та Фізичною особою - підприємцем Богдан Віктором Вікторовичем (надалі - «Споживач» - відповідач) було укладено Договір №4041 а від 30.04.022 року про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надалі Договір).

Пунктом 1 Договору передбачено, Заявник надає Боржникові послуги з поводження з побутовими відходами, а Боржник зобов`язується оплачувати вказані послуги на умовах і в порядку, передбачених Договором.

Пунктом 15 Договору зазначено, Згідно рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 04.02.2022 р. № 14 тариф на послуги з поводження з 1 м.куб. побутових відходів становить 185,60 грн. з ПДВ для усіх категорій споживачів. Місячний об`єм надання послуг становить 3,12 м. куб.

Відповідно до умов п. 16 та п.17 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що є граничним строком внесення плати за послуги.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та надав послуги Відповідачу в повному обсязі. Однак, всупереч умовам Договору, Відповідачем належним чином свої зобов`язання за даним Договором не виконано та не оплачено в повному обсязі надані послуги.

Станом на день подачі позовної заяви Боржник припинив свою підприємницьку діяльність, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 31/01.2023р., Номер запису: 00110372.

Позивач вказує на підвідомчість даного спору господарському суду враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №910/8729/18 висловлену у Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року, оприлюднену 20 лютого 2019 року, а саме у п.4.11. вказаної Постанови «...ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції» Позивач визначив підсудність даної справ за Господарським судом Закарпатської області.

За доводами позивача, станом на 14.02.2023 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 1 853 грн. 49 коп., за надані послуги про додано відповідний розрахунок заборгованості.

Вказані обставини і стали приводом звернення позивача до суду з метою захисту його порушених прав.

Оцінюючи подані позивачем докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, в тому числі, на підставі укладених договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (зміст статті 525 Цивільного кодексу України ).

Згідно частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважаться таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його строк, встановлений договором або законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» (надалі «Позивач») надає послуги з поводження з побутовими відходами на території Ужгорода з 2012 року на підставі Договору на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Ужгород від 15 жовтня 2012 року, укладеного на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №357 від 15.10.2012 року.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Питання надання послуг з вивезення побутових відходів» № 1173 від 16 листопада 2011 року (надалі послуги) «ПКМУ № 1173 ») та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження надання послуг з вивезення побутових відходів» № 1070 від 10 грудня 2008 року (надалі « ПКМУ~№ 1070») усі споживачі, які проживають та/або ведуть свою господарську або будь-яку іншу діяльність в межах Ужгорода, зобов`язані укласти із Позивачем договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами та своєчасно і в повному обсязі оплачувати вказані послуги. А Заявник, у свою чергу, зобов`язаний у порядку та на умовах, передбачених такими договорами, здійснювати збір та вивезення побутових відходів у погоджених обсягах та за визначену плату.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів» № 1010 від 26 липня 2006 року тариф на комунальні послуги з послуги з поводження з побутовими відходами є регульованим тарифом, а отже, вартість послуг з поводження з побутовими відходами є не договірною, а затверджується відповідним рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області.

Послуги з поводження з побутовими відходами є видом житлово-комунальних послуг, що надаються фізичним та юридичним особам певної адміністративно територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуг комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводжений з побутовими відходами.

Згідно зі ст. 35-1 Закону України «Про відходи» поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів.

Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Частиною другою статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором;

Правила надання послуг з поводження з побутовими відходами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 p. № 1070 послуги з поводження з побутовими відходами надаються суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування конкурсних засадах в установленому законодавством порядку виконавцем послуг з вивезення побутових відходів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» являться єдиною юридичною особою, уповноваженою в порядку чинного законодавства України на надання послуг із вивезення твердих побутових відходів на території Ужгорода з 2012 року на підставі Договору на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Ужгород від 15 жовтня 2012 року, укладеного на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №357 від 15.10.2012 року(зі змінами).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Такі спеціальні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги Закону України «Про відходи» свідчать про обов`язковість договору про поводження з побутовими відходами для споживача.

Статус Позивача, як єдиного постачальника послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів на території міста Ужгород підтверджується Довідкою Закарпатської Торгово-Промислової палати від 06.01.2023 року .

Таким чином позовна вимога про стягнення заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , пошт. інд. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» (88018, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Л. Толстого, 33, код ЄДУПОУ: 38330105) суму в розмірі 1 853,49 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят три гривні 49 копійок) заборгованості за Договором №4041 а від 30.04.022 року про надання послуг з поводження з побутовими відходами.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , пошт. інд. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород, 88018, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Л. Толстого, 33, код ЄДУПОУ: 38330105) суму 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 13.06.2023.

Суддя О.Ф. Ремецькі