ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2023 р. Справа №911/156/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бонтлаб В.В.

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 (повний тест рішення складено 23.03.2023)

у справі №911/156/23 (суддя Лутак Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт"

про стягнення 330 181,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна" (далі - ТОВ "Заатбау Україна") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (далі - ТОВ "Агро Експерт") про стягнення 133 715,81 грн основного боргу, 96 204,74 грн пені, 57 286,86 грн інфляційних втрат та 42 974,08 грн 10% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки від 30.12.2020 №П26/2021 в частині оплати за поставлений згідно з видатковою накладною від 30.12.2020 №965 товар, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 133 715,81 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 96 204,74 грн пені та 42 974,08 грн 10% річних згідно з пунктом 8.5.1 договору, а також 57 286,86 грн інфляційних втрат, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Агро Експерт" на користь ТОВ "Заатбау Україна" 133 715,81 грн основного боргу, 96 204,74 грн пені, 42 969,04 грн 10% річних, 57 286,86 грн інфляційних втрат та 4 952,65 грн судового збору. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 5,04 грн 10% річних відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 133 715, 81 грн основного боргу за договором поставки від 30.12.2020 №П26/2021 є доведеними та обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню. При цьому, здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що на користь ТОВ "Заатбау Україна" з ТОВ "Агро Експерт" підлягають стягненню 10% річних у розмірі 42 969,04 грн. Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 96 204,74 грн та інфляційних втрат в сумі 57 286,86, суд дійшов висновку, що пеня та інфляційні втрати нараховано позивачем правомірно з урахуванням умов спірного договору та вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Агро Експерт" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки його було позбавлено можливості заперечувати проти позовних вимог у заявах по суті справи, не повідомлено належним чином про дату та час проведення судових засідань, розглянуто справу за відсутності відповідача та його уповноваженого представника, не повно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, скаржник посилається на те, що:

- Господарським судом Київської області протиправно позбавлено відповідача можливості подати заяви по суті справи (відзив на позовну заяву, заперечення) внаслідок не надсилання у передбачений Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) спосіб процесуальних документів;

- місцевим господарським судом винесено оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, що є підставою для безумовного скасування рішення;

- судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання та здійснено розгляд справи по суті у судовому засіданні 16.03.2023 за відсутності представника відповідача;

- Господарським судом Київської області під час розгляду справи по суті залишено поза увагою, що розмір нарахованих санкцій значно перевищує фактичні збитки позивача, стягнення направлено на отримання необґрунтованого доходу;

- позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, порушив досягнуті з ТОВ "Агро Експерт" домовленості щодо взаємної співпраці, направлені на збільшення обсягів реалізації товару на території України;

- генеральний директор ТОВ "Заатбау Україна" Хюбнер Таня з початку російської війни є керівником російської компанії держави-агресора ТОВ "Саатбау Рус".

Крім того, до апеляційної скарги відповідачем долучено: копію звіту про фінансовий стан на 31.12.2022 з квитанцією №2 про його отримання; копію звіту про сукупний дохід за 2022 рік з квитанцією №2 про його отримання; копію протоколу про наміри; скріншот з поштової скриньки на підтвердження направлення уповноваженим представником ТОВ "Заатбау Україна" протоколу про наміри; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб російської федерації від 26.03.2023 №ЮЭ9965-23-39977344.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023, апеляційну скаргу ТОВ "Агро Експерт" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2023 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/156/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агро Експерт" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23.

Матеріали справи №911/156/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 27.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агро Експерт" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 30.05.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.06.2023 о 12 год 00 хв.

15.05.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Заатбау Україна" на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Агро Експерт" залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У своєму відзиві, позивач, зокрема зазначає про дотримання судом першої інстанції вимог частини 5 статті 242 ГПК України щодо надсилання сторонам спору та їх представникам у електронній формі на їх офіційні електронні адреси копій процесуальних документів в межах даної справи, що вважається належним здійсненням повідомлення відповідно до статті 120 ГПК України. Також, позивач наголошує, що ТОВ "Агро Експерт" за період з 19.01.2023 по 16.03.2023 не подано до суду жодних доказів на спростування позовних вимог та дотриманні умов договірних відносин в призмі повного, належного та своєчасного здійснення виконання грошового зобов`язання згідно з договором поставки від 30.12.2020 №П26/2021, а також зазначає, що відповідно процесуальна поведінка відповідача щодо нібито неможливості подання до суду першої інстанції відзиву та інших документів процесуального характеру із підтверджуючими доказами є зловживанням процесуальними правами в порушення частини 1 статті 43 ГПК України. Позивач просить суд документи та докази, надані скаржником до Північного апеляційного господарського суду разом із апеляційною скаргою, залишити без розгляду, у зв`язку з відсутністю обґрунтування неможливості їх подання до місцевого господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 заяву представника ТОВ "Заатбау Україна" - Бонтлаба Василя Васильовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання по справі №911/153/23 в режимі відеоконференції призначено на 06.06.2023 о 12 год 00 хв.

Відповідач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі №911/156/23 в його електронний кабінет.

Згідно з частинами 3, 6, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Крім того, Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі №916/2731/21 вказав, що відповідно до рішення Ради Суддів України від 05.08.2022 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал "Електронного кабінету" для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Таким чином, відповідач повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №911/156/23 розглядається за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 залишити без змін.

Щодо долучених до апеляційної скарги додаткових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з частинами 1, 2, 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення позовних вимог, повинні існувати на момент подання до суду першої інстанції відзиву, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність у відповідача існування доказів на момент подачі до суду відзиву взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За наведених обставин, колегія суддів залишає без розгляду долучені до апеляційної скарги документи, оскільки на підставі частини 3 статті 269 ГПК України відповідач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції разом з відзивом з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30.12.2020 між ТОВ "Заатбау Україна" (продавець) та ТОВ "Агро Експерт" (покупець) укладено договір поставки №П26/2021, за умовами якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача бактеріальні препарати, а відповідач зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару, загальна вартість товару, строк та базис (в тому числі адреса місця) поставки товару, а також за необхідності інші умови, визначаються сторонами у відповідному додатку (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 1.3 договору визначено документи, які позивач зобов`язується передати відповідачу на кожну партію товару: видаткова накладна; сертифікат якості.

Відповідно до пунктів 1.5, 3.5 договору відповідач надає позивачу довіреність на отримання товару, засвідчену уповноваженою на це особою та скріплену печаткою, крім випадків, коди надання довіреності не вимагається згідно договору чи законодавства України.

За умовами пункту 4.1 договору ціни, загальна вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру зазначаються у додатку (специфікації). В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування.

Покупець здійснює оплату вартості товару в порядку, визначеному у відповідному додатку до цього договору (пункт 4.3 договору).

Пунктом 4.4 договору встановлено, що у випадку порушення відповідачем строків проведення оплати відповідно до графіку (порядку, строків) платежів, встановленого договором, позивач з десятого банківського дня порушення такого графіку (порядку, строків) платежів має право стягнути з відповідача загальну вартість відвантаженого, але не сплаченого відповідачем товару (партії товару), строк оплати по якому вже настав (умови цього пункту застосовуються в разі, якщо відбулося відвантаження товару).

Згідно з пунктом 4.5 договору оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позивача. В платіжному документі відповідач зобов`язаний зазначити в призначені платежу номер та дату укладення договору та номер додатку (специфікації), за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставлення позивачем). Відсутність виписаного позивачем рахунку-фактури не звільняє відповідача від оплати за товар. В іншому випадку позивач зараховує суму оплати на власний розсуд для погашення загальної заборгованості відповідача по всім іншим зобов`язанням.

Товар вважається прийнятим відповідачем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником відповідача від представника позивача у відповідності до видаткової накладної (пункт 5.6 договору).

Пунктом 5.8 договору передбачено, що право власності на товар переходить до відповідача з моменту прийняття товару відповідачем, що підтверджується підписаною з боку представника відповідача видатковою накладною.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1 договору).

Додатком №1 (специфікація) від 30.12.2020 до договору поставки від 30.12.2020 №П26/2021 сторони узгодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну в гривнях за одиницю товару, загальну вартість товару та інше.

Відповідно до пункту 2 додатку №1 загальна вартість товару за цією специфікацією становить 2 412 698,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 402 116,40 грн.

Згідно з пунктом 3 додатку №1 строк оплати за товар, визначений даною специфікацією: 20% оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 26.02.2021; 80% оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 01.10.2021. Умови проведення розрахунків відповідачем за товар, що є предметом даної специфікації, визначено сторонами в розділі 2 договору.

У пункті 4 додатку №1 сторони передбачили, що часткова оплата дозволяється в межах визначених строків та сум оплати. Факт передачі товару оформлюється видатковою накладною.

За умовами пункту 5 додатку №1 строк поставки товару - до 31.01.2021.

Відповідно до пункту 7 додатку №1 умови поставки FCA склад позивача за адресою: Київська область, село Білогородка, вулиця Компресорна, 3.

Пунктом 8 додатку №1 встановлено, що оплата здійснюється на підставі договору на поточний банківський рахунок позивача, визначений у договорі.

Згідно з видатковою накладною від 30.12.2020 №965 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 412 698,40 грн. Дана обставина також підтверджується належним чином засвідченою копією довіреності від 30.12.2020 №1208, наявною у матеріалах справи.

15.11.2021 відповідач повернув позивачу частину отриманого товару на загальну суму 2 278 982,59 грн, що підтверджується накладною про повернення постачальнику від 15.11.2021 №181, копія якої долучена до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що спір виник через порушення відповідачем умов договору щодо повної оплати за поставлений товар, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 133 715,81 грн.

Посилаючись на те, що відповідач повного розрахунку за отриманий товар не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ "Агро Експерт" 133 715,81 грн основної заборгованості. Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивачем нараховано 96 204,74 грн пені та 42 974,08 грн 10% річних на підставі пункту 8.5.1 договору, а також 57 286,86 грн інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти такий товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що за спірним договором позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковою накладною від 30.12.2020 №965 на загальну суму 2 412 698,40 грн.

Вказана видаткова накладна підписана з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом із тим, 15.11.2021 відповідач згідно з накладною про повернення постачальнику від 15.11.2021 №181 повернув позивачу частину отриманого товару на загальну суму 2 278 982,59 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено і зазначене не спростовується відповідачем, останній має заборгованість перед позивачем з оплати поставленого позивачем товару на суму 133 715,81 грн.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 133 715,81 грн основного боргу за договором поставки від 30.12.2020 №П26/2021 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача за період з 02.10.2021 по 28.11.2022 10% річних в сумі 42 974,08 грн та 57 286,86 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У пункті 8.5.1 договору сторони погодили, що продавець має право нарахувати покупцю 10% річних від простроченої суми.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 10% річних у розмірі 42 974,08 грн за загальний період з 02.10.2021 по 28.11.2022, апеляційний господарський суд встановив, що він виконаний невірно.

Здійснивши власний перерахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10% річних у розмірі 42 969,04 грн, а вимоги про стягнення з відповідача 5,04 грн 10% річних є необґрунтованими.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі 57 286,86 грн, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Крім того, позивач за порушення виконання грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 96 204,74 грн, нараховану за період з 02.10.2021 по 28.11.2022 на підставі пункту 8.5.1 договору.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Відповідно до пункту 8.5.1 договору продавець має право нарахувати покупцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання.

За таких обставин, вбачається, що сторонами у договорі передбачено більшу тривалість періоду часу, за який нараховується пеня, ніж визначено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, і пеню у даному випадку належить рахувати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання.

Разом із тим, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Колегією суддів враховано, що згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 96 204,74 грн за загальний період з 02.10.2021 по 28.11.2022, встановив, що він виконаний невірно, а сума пені є більшою, ніж заявлена позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за загальний період з 02.10.2021 по 28.11.2022 в розмірі 96 204,74 грн, враховуючи положення частини 2 статті 237 ГПК України.

Водночас за приписами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із положеннями статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Таким чином, зменшення розміру пені, яка є забезпеченням зобов`язання, а не додатковим способом доходу, не призведе до погіршення майнового стану позивача.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказані правові наслідки містяться у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 16.10.2019 у справі №904/4285/18 від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач, до звернення позивача з даним позовом до суду повернув останньому більшу частину товару, у матеріалах даної справи відсутні докази понесення позивачем збитків. Розмір пені є значним для відповідача, оскільки попит на продукцію та обсяг реалізації, у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України, зменшився.

А тому, задля дотримання оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобіганню негативних наслідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливе зменшення розміру пені на 50%.

Доводи відповідача про те, що: судом першої інстанції протиправно позбавлено останнього можливості подати заяви по суті справи; винесено оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача про дату та час судового засідання; необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання та здійснено розгляд справи по суті у судовому засіданні 16.03.2023 за відсутності представника відповідача відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Позовна заява була направлена відповідачеві 13.01.2023, а в суді зареєстрована 16.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.02.2023. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до частини 5 статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина 6 статті 242 ГПК України).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційна електронна адреса ТОВ "Агро Експерт" - .

У зв`язку з відсутністю фінансування на відправлення процесуального документу учасникам судового процесу ухвалу Господарського суду Київської області від 19.01.2023 у справі №911/156/23 відправлено, зокрема, на електронну адресу ТОВ "Агро Експерт" - , що підтверджується відповідною довідкою від 24.01.2023.

15.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Фоменка Михайла Сергійовича про відкладення судового засідання задля реалізації прав учасників справи на подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.02.2023 розгляд справи відкладено на 27.02.2023. Продовжено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву по суті позовної заяви до 27.02.2023. Зобов`язано відповідача завчасно направити на адресу позивача копію відзиву на позов та доданих до нього документів, докази про що надати суду. Викликано в судове засідання повноважних представників сторін.

У зв`язку з відсутністю фінансування на відправлення процесуального документу учасникам судового процесу ухвалу Господарського суду Київської області від 16.02.2023 у справі №911/156/23 відправлено, зокрема, на електронну адресу ТОВ "Агро Експерт" - , що підтверджується відповідною довідкою від 20.02.2023.

Крім того, 16.02.2022 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника відповідача - Наріжного Віталія Григоровича про відкладення розгляду справи, у якому останній також просив продовжити строк на подання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2023 розгляд справи відкладено на 16.03.2023.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану ухвалу відповідач отримав 13.03.2023. Крім того, дана ухвала була направлена на офіційну адресу відповідача.

15.03.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Фоменка Михайла Сергійовича про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що адвокат Фоменко М.С. у цей час буде брати участь в іншому судовому засіданні Вінницького окружного адміністративного суду з розгляду адміністративної справи №120/15977/21-а по суті спору.

Згідно з протоколом судового засідання 16.03.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача і розглянув справу по суті.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач (два його представники) знав про розгляд цієї справи з моменту відкриття провадження, завчасно повідомлявся судом про судові засідання і знав про них, мав більш як достатньо часу для підготовки відзиву, але не вчинив у належний спосіб і строки жодних процесуальних дій на спростування обставин, заявлених відповідачем як підстави позову.

Крім того, розгляд даної справи двічі відкладався, зокрема, у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача. При цьому, з метою виконання завдань та основних засад господарського судочинства, судом першої інстанції було продовжено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву по суті позовної заяви, а тому він не був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальним правами та обов`язками на подання (направлення) відзиву чи письмових пояснень по справі.

Також, колегія суддів зазначає, що товариство не обмежене у праві вибору представника і у рамках свого права користується можливістю залучити будь-якого іншого представника для представництва своїх інтересів та участі у судовому засіданні.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання, з чим також погоджується колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 слід змінити в частині стягнення пені, з урахуванням обставин, викладених у цій постанові.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповідні на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм права, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 96 204,74 грн пені, стягнувши з ТОВ "Агро Експерт" на користь ТОВ "Заатбау Україна" пеню у розмірі 48 102,37 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 залишити без змін. Резолютивну частину рішення викласти в редакції даної постанови.

Розподіляючи судовий збір судом враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Агро Експерт".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/156/23 змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна" 96 204,74 грн пені, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (09201, Київська область, Кагарлицький район, місто Кагарлик, вулиця Каштанова, будинок 54; ідентифікаційний код 32010004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна" (02132, місто Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж, офіс 29; ідентифікаційний код 38833613) 133 715 (сто тридцять три тисячі сімсот п`ятнадцять) грн 81 коп основного боргу, 48 102 (сорок вісім тисяч сто дві) грн 37 коп пені, 42 969 (сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 04 коп 10% річних, 57 286 (п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят шість) грн 86 коп інфляційних втрат та 4 952 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 65 коп судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заатбау Україна" 5,04 грн 10% річних відмовити.".

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт".

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи №911/156/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.06.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська