УХВАЛА

19 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/9010/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна"

про відвід судді Зуєва В.А.

від розгляду справи № 910/9010/21

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 (у складі колегії суддів: Мальченко А.О. (головуючий), Тищенко А.І., Агрикова О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентпроперті"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильківський Таунхаус",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"

про визнання права, визнання недійсними договорів та припинення права,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2023 безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Приватне акціонерне товариство "Банкомзв`язок" подало касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 (повний текст складено 30.05.2022) у справі № 910/9010/21.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 08.06.2023 було, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 у справі № 910/9010/21 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 28.06.2023.

16.06.2023 електронною поштою до Верховного Суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" про відвід судді Зуєва В.А. у справі № 910/9010/21 при розгляді касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 на підставі пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, яка обґрунтована тим, що обставини, встановлені під час розгляду в зазначеній справі та які викладені в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, наразі зазначені в якості підстав перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/8680/20 за нововиявленими обставинами.

Також зазначає, що суддя Зуєв В.А. був головуючим у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/8680/20 і, відповідно, приймав участь в ухвалені постанови від 13.10.2021, згідно якої рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 було залишено в силі.

Отже, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна", вказані вище обставини викликають сумніви в подальшій неупередженості судді Зуєва В.А. під час розгляду касаційної скарги у справі № 910/9010/21, оскільки він може бути потенційно зацікавлений у залишенні в силі рішення у справі № 910/8680/20.

Розглянувши зазначену заяву, Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників справи, в тому числі, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

В силу положень частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із частинами першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

ЄСПЛ зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення ЄСПЛ "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 9901/22/17.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу судді (суддів) заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку суддя позбавляється можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із рішенням судді не свідчить про його упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість та не є підставою для відводу останнього відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

При цьому внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання, без наявності певних доказів чи інформації на їх підтвердження не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника справи можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких його не влаштовує (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 761/16124/15-ц).

Отже, незгода заявника з судовим рішенням у справі у справі № 910/8680/20 не може бути підставою для відводу судді, передбаченої чинним процесуальним законодавством без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів проявлення зазначеним суддею саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені такого судового рішення на користь однієї із сторін. Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності судді ним не зазначено.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що згідно із частиною першою статті 15 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", частини четвертої статті 33 Господарського процесуального кодексу України перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції у складі трьох або більшої непарної кількості суддів.

За положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Тлумачення приписів статті 34 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що головуючого, як і судді - члена колегії у колегіальному складі суду не наділено особливими процесуальними правами порівняно з іншими суддями, а розгляд справи в колегіальному складі суду означає, що всі питання вирішуються судом колегіально без наявності будь якого пріоритету в кожного окремого члена колегії суддів щодо суті та змісту рішення, яке приймається.

Таким чином, обставини наведені у заяві про відвід судді Зуєва В.А. від розгляду касаційної скарги у справі № 910/9010/21 жодним чином не свідчать про їх необ`єктивність чи упередженість, а всі доводи, що викладені у ній є виключно незгода скаржника із судовим рішенням у справі № 910/8680/20.

Згідно із абзацом 1 частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи положення процесуального законодавства, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу та про необхідність передачі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на підставі абзацу 1 частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України на авторозподіл, з метою визначення судді для вирішення питання щодо заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" про відвід судді Зуєва В.А. від розгляду справи № 910/9010/21 визнати необґрунтованою.

2. Передати матеріали справи № 910/9010/21 на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" про відвід судді Зуєва В.А. від розгляду зазначеної справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

В. Суховий