РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2023Справа № 910/1790/22

Господарський суд міста Києва в складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянув без виклику (повідомлення) представників учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 423 842,27 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач, Підприємство) в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення заборгованості у розмірі 423 842,27 грн, з яких: 115 308,84 грн три проценти річних та 308 533,43 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача обов`язку своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі 910/1790/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін та визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження у справі була вручена уповноваженим представникам позивача та відповідача 14.07.2022 та 11.07.2022 відповідно, що підтверджено наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 128, 101 та 110.

14.04.2022 на офіційну електронну поштову адресу та 25.04.2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно із запереченнями проти строків настання оплати за отриманий від позивача товар та, відповідно, періодів, застосованих для нарахування штрафних санкцій.

19.04.2022 у системі електронного суду надійшла відповідь на відзив.

08.02.2023 на офіційну електронну поштову адресу та 14.02.2023 засобами поштового зв`язку до суд надійшло клопотання відповідача про зменшення відсотків річних, інфляційних втрат та відстрочення виконання рішення суду.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020 між Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН" (постачальник, позивач) укладений договір поставки товару №16757/53-124-01-20-15200 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар згідно специфікації.

28.10.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, якою викладено п. 4.1. договору у новій редакції, а саме визначено нову ціну договору у розмірі 3 995 658,00 грн (у т.ч. ПДВ 20% 665 943,00 грн).

Пунктом 2 зазначеної додаткової угоди визначено, що станом на 19.10.2020 постачальником поставлено товар за договором на суму 281 923,20 грн з ПДВ. Залишок непоставленого товару за договором становить 3 713 734,80 грн.

Строк поставки за договором відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 1 продовжено до 13.11.2020.

Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1. договору).

Згідно із п. 6.1. договору приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача у відповідності з інструкціями № П-6 (1965) та № П-7 (1966), затвердженими Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до Стандарту ДП «НАЕК «Енергоатом»: «Управляння закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017.

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної (п. 6.3 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 3 995 658,00 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін видатковими накладними:

№ 73 від 12.10.2020 на суму 281 923,20 грн,

№ 80 від 16.11.2020 на суму 73 812,00 грн,

№ 81 від 18.11.2020 на суму 30 060,00 грн,

№ 83 від 25.11.2020 на суму 123 704,40 грн,

№ 87 від 16.12.2020 на суму 454 220,40 грн,

№ 88 від 16.12.2020 на суму 3 031 938,00 грн.

Кінцевий строк оплати за поставлений товар, за твердженням позивача, визначається окремо за кожною накладною:

№ 73 від 12.10.2020 по 26.11.2020

№ 80 від 16.11.2020 по 31.12.2020

№ 81 від 18.11.2020 по 04.01.2021

№ 83 від 25.11.2020 по 11.01.2021

№ 87 від 16.12.2020 по 01.02.2021

№ 88 від 16.12.2020 по 01.02.2021

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату поставленого товару здійснив несвоєчасно, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на нарахування відповідачу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказані обставини стали підставою звернення із даним позовом до суду про стягнення 115 308,84 грн трьох процентів річних та 308 533,43 грн інфляційних втрат.

Відповідач у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав того, що строк оплати настає після отримання всього товару, який погоджено у договорі, а також зазначає, що сума заявлена до стягнення має бути зменшена на суму ПДВ.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, умовами пункту 5.1. договору сторонами погоджена оплата протягом 45 календарних днів після прийняття товару.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що товар поставлявся позивачем відповідачу партіями за окремими видатковими накладними, граничний строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором настав окремо за кожною партією отриманого товару, а саме:

за видатковою накладною № 73 від 12.10.2020 по 26.11.2020

за видатковою накладною № 80 від 16.11.2020 по 31.12.2020

за видатковою накладною № 81 від 18.11.2020 по 04.01.2021

за видатковою накладною № 83 від 25.11.2020 по 11.01.2021

за видатковою накладною № 87 від 16.12.2020 по 01.02.2021

за видатковою накладною № 88 від 16.12.2020 по 01.02.2021.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював оплату за отриманий товар частково та з порушенням строків.

Так, за видатковою накладною № 73 від 12.10.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжних доручень:

№ 9155 від 10.11.2021 на суму 100 011,60 грн,

№ 9366 від 19.11.2021 на суму 110 415,60 грн,

№ 9492 від 23.11.2021 на суму 1 152,00 грн,

№ 9503 від 23.11.2021 на суму 38 700,00 грн,

№ 9504 від 23.11.2021 на суму 31 644,00 грн.

За видатковою накладною № 80 від 16.11.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжних доручень:

№ 9493 від 23.11.2021 на суму 6 696,00 грн,

№ 10620 від 22.12.2021 на суму 40 584,00 грн,

№ 545 від 13.01.2022 на суму 26 532,00 грн.

За видатковою накладною № 81 від 18.11.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжного доручення № 544 від 13.01.2022 на суму 30 060,00 грн.

За видатковою накладною № 83 від 25.11.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжних доручень:

№ 9494 від 23.11.2021 на суму 864,00 грн,

№ 9495 від 23.11.2021 на суму 5 592,00 грн,

№ 10621 від 22.12.2021 на суму 83 707,20 грн,

№ 10622 від 22.12.2021 на суму 33 541,20 грн.

За видатковою накладною № 87 від 16.12.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжних доручень:

№ 379 від 05.01.2022 на суму 343 968,00 грн,

№ 547 від 13.01.2022 на суму 21 640,80 грн,

№ 548 від 13.01.2022 на суму 72 980,40 грн,

№ 549 від 13.01.2022 на суму 6 672,00 грн,

№ 550 від 13.01.2022 на суму 8 959,20 грн,

За видатковою накладною № 88 від 16.12.2020 оплату було здійснено відповідно до платіжних доручень:

№ 551 від 13.01.2022 на суму 6 396,00 грн,

№ 552 від 13.01.2022 на суму 966 000,00 грн,

№ 553 від 13.01.2022 на суму 70 728,00 грн,

№ 554 від 13.01.2022 на суму 169 920,00 грн,

№ 555 від 13.01.2022 на суму 31 644,00 грн,

№ 556 від 13.01.2022 на суму 588 636,00 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем обов`язку зі своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 115 308,84 грн трьох процентів річних та 308 533,43 грн інфляційних втрат.

При цьому, відповідно до пункту 5.2. договору постачальник зобов`язаний надати покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄДПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотримання вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної (а); дата складання податкової накладної (б); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг (в); податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу) (г); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (д); опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг (е); ціна постачання без урахування податку (є); ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні (ж); загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку (з); код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (і); індивідуальний податковий номер (й).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.201.2. статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Таким чином, оскільки чинним законодавством не встановлено строку надання податкової накладної покупцю, а покупцем такий строк не встановлювався, з огляду на відсутність будь-яких заперечень-зауважень у видатковій накладній, після сплину визначених пунктом 5.1 договору 45 календарних днів з моменту поставки товару, у відповідача виник обов`язок з оплати товару у повному обсязі, в тому числі ПДВ, з огляду на відсутність підтвердження зменшення ціни договору відповідачем в односторонньому порядку.

Твердження відповідача, що строк оплати за весь, отриманий в межах спірного договору, товар має відраховуватися з моменту поставки позивачем визначеної умовами договору всієї кількості товару суд відхиляє оскільки матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача проти здійснення поставки товару партіями, а також зауважень щодо кількості чи якості товару прийнятого відповідно до наявних накладних.

Відтак, суд зазначає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт несвоєчасної оплати відповідачем за товар у межах спірного договору.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 115 308,84 грн трьох процентів річних та 308 533,43 грн інфляційних втрат.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, до стягнення з відповідача підлягає 114 509,13 грн трьох процентів річних та 308 533,43 грн інфляційних втрат.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, позовні вимоги Товариства є обґрунтованими, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо викладеної у відзиві заяви про відстрочення виконання рішення тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року в справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 року в справі № 18-рп/2012, від 25.04.2012 року в справі № 11-рп/2012 та від 30.06.2009 року в справі № 16-рп/2009.

За частинами 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відтак, саме на заявника у контексті приписів статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав.

Відповідно до приписів статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Натомість відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів наведених ним причин неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а саме лише посилання на тяжке фінансове становище, в якому він опинився внаслідок законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, не є тими виключними обставинами, які давали б достатні підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Законодавчі зміни, на які посилається відповідач як на підставу, яка унеможливлює виконання рішення суду, відбулися до укладення спірного договору. Зокрема, відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII нова модель функціонування оптового ринку електроенергії була запроваджена в Україні з 01.07.2019. Відтак, законодавчі зміни, на які посилається відповідач, не є тими об`єктивними, незалежними від нього обставинами, унеможливлюючи ми виконання зобов`язань за договором, які виникли після укладення сторонами спірного договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що на даний час підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 423 842,27 грн задовольнити частково.

2. Стягнути Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, місто Нетішин, вулиця Енергетиків, будинок 2; ідентифікаційний код 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН" (03062, місто Київ, вулиця Нивська, будинок 4-Г, приміщення 2М; ідентифікаційний код 38871512) 114 509,13 грн (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`ять гривень 13 копійок) трьох процентів річних та 308 533,43 грн (триста вісім тисяч п`ятсот тридцять три гривні 43 копійки) інфляційних втрат та 6 345,63 грн (шість тисяч триста сорок п`ять гривень 63 копійки) судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ