ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. Справа№ 925/457/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Дикун Діани Григорівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 (повний текст рішення складено 31.08.2022)

у справі № 925/457/22 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід"

до фізичної особи - підприємця Дикун Діани Григорівни

про стягнення 100 126,32 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Дикун Діани Григорівни про стягнення з відповідача 100 126,32 грн. з яких: 99 921,00 грн. сума авансу та 205,32 грн. як 3% річних на підставі договору надання послуг №597/2021 від 29.12.2021, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо участі позивача в конференціях в різних містах України протягом лютого-березня 2022 року, в зв`язку з чим позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 133228,00 грн, проте позивач прийняв участь лише в одному заході. В зв`язку з початком військової агресії російської федерації на території України та введення воєнного стану в Україні, виходячи з того, що заходи не будуть відбуватись, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, проте відповідач зазначену вимогу залишив без задоволення.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Дикун Діани Григорівни на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід" 99921,00 грн основного боргу, 205,32 грн як 3% річних та 2481,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємець Дикун Діана Григорівна 19.09.2022 звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №925/457/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/457/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Дикун Діани Григорівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22.

30.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №925/457/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Дикун Діани Григорівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу. Справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №925/457/22 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 20 травня 2023 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи та письмових пояснень сторін по справі вбачається, що в грудні 2021 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості про укладення між сторонами договору про надання послуг.

В подальшому, 04.02.2022 позивачем було перераховано грошові кошти в загальній сумі 133228,00 грн, що підтверджується:

- платіжним дорученням №170 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 1 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.»;

- платіжним дорученням №171 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 2 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.»;

- платіжним дорученням №172 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 3 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.»;

- платіжним дорученням №173 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 4 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.».

Позивач вказує, що сплата цих коштів відбулася з урахуванням отриманих від відповідача рахунків-фактур:

- -рахунок-фактура №98945 від 29.12.2021 - на оплату заходу на Тернопільщині 18.02.2022;

- -рахунок-фактура №98946 від 29.12.2021 - на оплату заходу у Львові 23.02.2022;

- -рахунок-фактура №98947 від 29.12.2021 - на оплату заходу на Київщині м. Біла Церква 25.02.2022;

- - рахунок-фактура №98948 від 29.12.2021 - на оплату заходу у Вінниці 02.03.2022.

Як стверджує позивач, 28.02.2022 він направив повідомлення, в якому зазначив, що відмовляється брати участь у всіх заходах та просив повернути перераховані кошти в сумі 1332288,00 грн. на реквізити позивача. Вказане повідомлення позивачем направлено електронної поштою на адресу .

В зв`язку з відсутністю відповіді від відповідача позивач повторно направив лист електронною поштою на ту саму електронну адресу, але вдруге не отримав відповіді.

18.04.2022 позивач направив на адреси відповідача листи, в яких вимагав у строк до 20.04.2022 повернути грошові кошти в сумі 99921,00 грн., що підтверджується накладними №904 від 18.04.2022, №920 від 18.04.2022 та описами вкладення у цінні листи.

В зв`язку з відсутністю відповіді від відповідача, позивач повторно звернувся до останнього з вимогою повернути кошти у строк до 10.05.2022, на підтвердження чого надано накладні №137 від 27.04.2022, №153 від 27.04.2022 та описами вкладення у цінні листі. Проте, відповідач вкотре залишив їх без відповіді.

В свою чергу, як стверджує відповідач, він направив на адресу позивача акт про надання послуг №1 до договорів про надання послуг від 04.02.2022, датований 22.04.2022, відповідно до якого на виконання умов договорів ФОП Дикун Д.Г. організував: «Agro Trend Forum», що запланований був 10.02.2022 в м. Вінниця; «Agro Trend Forum», що запланований був 15.03.2022 в м. Біла Церква; «Agro Trend Forum», що запланований був 22.03.2022 в м. Тернопіль; «Agro Trend Forum», що запланований був 24.03.2022 в м. Львів, загальною вартістю послуг 133228,00 грн.

Цей акт відповідач направив позивачеві 26.04.2022 скориставшись послугами компанії «Нова Пошта», про що свідчить копія експрес-накладної №2689. При цьому, одержувачем у вказаній накладній зазначено ТОВ «Сервіс-Агрозахід» ОСОБА_1 .

Оскільки відповідачем не повернуто позивачеві грошові кошти в сумі 99921,00 грн., позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Як вже зазначалось вище, в грудні 2021 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості про укладення між сторонами договору про надання послуг.

В матеріалах справи наявна копія письмового договору про надання послуг №597/2021 від 29.12.2021, яка долучена позивачем до позову, з якої вбачається, що цей договір складено між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем.

Разом з тим, матеріалами справи та письмовими поясненнями сторін підтверджується та обставина, що зазначений письмовий договір не підписаний ні позивачем, ні відповідачем, так само і не підписані додатки до нього. Доказів протилежного сторонами суду не надано.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому згідно ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відтак відсутні правові підстави вважати укладеним сторонами договір про надання послуг №597/2021 від 29.12.2021, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, оскільки він не підписаний сторонами.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що сама по собі наявність поданих позивачем до позову та не підписаних сторонами договору і додатків до нього не може вважатися укладенням договору у спрощений спосіб, оскільки наявні у справі договір із додатками відповідають поняттю «укладення договору у формі єдиного документа» на відміну від, наприклад, обміну сторонами листами і телеграмами, оформлення прийняття замовлення до виконання через квитанцію, що свідчить про укладення договору у спрощений спосіб, так як це регулювалося ст. 181 ГК України у попередній редакції.

Тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що саме по собі існування не підписаного договору, складеного у формі єдиного документу (з додатками до нього чи без таких додатків) ніяк не може вважатися одночасно іншими за своєю природою документами, які можна вважати доказами укладення договору між сторонами у спрощений спосіб.

Щодо перерахування позивачем грошових коштів у сумі 99921,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача 04.02.2022, що підтверджується платіжними дорученнями №170 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 1 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.», №171 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 2 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.», №172 від 04.02.2022 на суму 33307,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рах. № Додаток 3 до Договору 597/2021 від 29.12.2021, у т.ч. ПДВ 0% - 0,00 грн.» колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

На переконання суду, посилання у призначенні платежу платіжних доручень на додатки і договір № 597/2021 від 29.12.2021 не означає укладення такого договору в письмовій формі в поданій суду редакції, з огляду на відсутність відповідних доказів дотримання процедури укладення договору, передбаченої законодавством.

Оскільки відсутні належні та достатні докази укладення між сторонами спору договору №597/2021 від 29.12.2021 в письмовій формі, а також враховуючи, що у призначенні платежу не вказано і реквізити рахунку, який слугував підставою для сплати спірних коштів позивачем відповідачу, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правова підстава сплати позивачем відповідачу спірних коштів є невизначеною, бо не може бути достовірно підтверджена тими письмовими доказами, які сторони подали в справу.

Відповідно до розділу 3 Постанови НБУ від 21.01.2004 № 22 (втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 106 від 27.05.2022) «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», на момент перерахування спірних коштів 04.02.2022, визначені вимоги до платіжних доручень у банківських перерахуваннях.

Зокрема п. 3.1 Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з п.3.7. Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Сторонами не подано суду доказів того, що ними після сплати/отримання спірних коштів було змінено чи уточнено призначення цих платежів.

Оскільки платіжні доручення є первинними документами, які обов`язково повинні мати в собі вказівку на суть господарської операції, то місцевий господарський суд виходив з оцінки змісту призначення платежу при перерахуванні позивачем спірних коштів за платіжними дорученнями від 04.02.2022 року.

А тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що зібраними у справі доказами не підтверджуються доводи відповідача про те, що між сторонами виникли відносини з надання послуги щодо забезпечення участі позивача у заходах в рамках проекту Agro Trend Forum.

Основні положення, що регулюють правовідносини за договором надання послуг встановлені у главі 63 «Послуги. Загальні положення» Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд з наявних у справі доказів неможливо встановити яку конкретно послугу було оплачено позивачем шляхом перерахування спірних коштів, також неможливо встановити - це плата за послугу чи оплата витрат відповідача на надання ним послуги, а сама послуга надається безкоштовно.

Відтак, суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача про те, що між сторонами виконувалися умови домовленості про надання послуги і у випадку її ненадання з об`єктивних причин відповідач має право отримати розумну плату за свою послугу, як передбачено ст. 903 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, наявних у справі доказів колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірні кошти відповідач повинен повернути позивачу як безпідставно набуте майно в порядку ст. 1212 ЦК України, виходячи з наступного.

В позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (ч. 1, п.4, 5 ч. 3 ст. 162 чинного ГПК України)

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Так, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача коштів в розмірі 99921,00 гривень, враховуючи, що Договір надання послуг №597/2021 від 29.12.2021 не можна вважати укладеним, оскільки він не підписаний сторонами, а тому грошові кошти, сплачені позивачем, повинні бути стягнуті на його користь, як безпідставно отримані відповідно до статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з твердженням відповідача, що судом не враховано, що для правомірного припинення між сторонами договірних відносин щодо надання послуг позивач мав або розірвати договір або змінити його, з огляду на відсутність відповідних доказів дотримання процедури укладення договору, передбаченої законодавством.

Також колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо наявності підстав для отримання ним розумної плати за свої послуги, оскільки надані відповідачем докази на підтвердження надання послуг, як то договори про надання послуг з третіми особами, рахунки-фактур, платіжні доручення, тощо не свідчать про надання відповідачу послуг третіми особами і відповідно відповідачем саме щодо заходів 15.03.2022 у м. Біла Церква, 22.03.2022 в м. Тернопіль, 24.03.2022 в м. Львів та саме для ТОВ "Сервіс-Агрозахід", а не будь-якій іншій особі.

Додані у якості доказів відповідачем фотографії, слід оцінювати критично, через відсутність на відповідних фотографіях інформації, яка б могла ідентифікувати зображені на них одноразовий посуд, бейджи, пакети, вода тощо, а саме як придбані для надання послуг саме позивачеві, підтвердити дату здійснення фотозйомки, та встановити чи пов`язані дані фотографії безпосередньо з моментом надання послуг. Власноруч зроблений напис «Перелік потенційних відвідувачів» невідомою особою на переліку юридичних осіб, не може бути взятий до уваги, оскільки він зроблений заінтересованою особою відповідача та не дає можливості ідентифікувати його як можливих учасників заходу.

Позивач просить стягнути з відповідача 205,32 грн. як 3% річних за період з 26.04.2022 по 20.05.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 205,32 грн.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22, прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Дикун Діани Григорівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2022 у справі №925/457/22 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу - підприємця Дикун Діану Григорівну.

4. Матеріали справи №925/457/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко