ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
при секретарі судового засідання Дюльгер С.В.,
про стягнення 1 377 682,00 грн;
представники сторін:
від позивача Колотілова Н.В. (в режимі відеоконференції),
від відповідача не з`явився,
Позивач, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕЙН ЕНЕРДЖІ» про стягнення 1 377 682,00 грн, з яких: 1 200 415,20 грн основного боргу, 177 266,80 грн пені.
В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами про закупівлю товару за державні кошти № 120 від 30.04.2021 та № 253 від 06.07.2021.
Протокольною ухвалою від 05.04.2023 відкладено підготовче судове засідання на 03.05.2023.
Протокольною ухвалою від 03.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2023.
У судовому засіданні представник позивача приймав участь в режимі відеоконференції та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, відзиву до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
01.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
30.04.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕЙН ЕНЕРДЖІ» як постачальником було укладено Договір про закупівлю товару за державні кошти № 120 за предметом закупівлі ДК 021:2015:09130000-9 «Нафта і дистиляти», а саме: ДК 021:2015:09132000-3 бензин А-95 (за талонами) та ДК 021:2015:09134200-9 дизельне паливо (за талонами) (далі Договір № 120).
06.07.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕЙН ЕНЕРДЖІ» як постачальником було укладено Договір про закупівлю товару за державні кошти № 253 за предметом закупівлі ДК 021:2015:09130000-9 «Нафта і дистиляти», а саме: ДК 021:2015:09132000-3 бензин А-95 (за талонами) та ДК 021:2015:09134200-9 дизельне паливо (за талонами) (далі Договір № 253).
Пунктом 1.1 Договору № 120 та Договору № 253 передбачено, що Постачальник (Відповідач) зобов`язується передати у встановлений строк у власність Покупця (міжрегіонального управління) ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти, а саме: ДК 021:2015:09132000-3 - бензин А-95 (за талонами) та ДК 021:2015:09134200-9 - дизельне паливо (за талонами) в кількості та за цінами, визначеними у специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його.
Згідно з пунктом 2.1 Договору № 120 та Договору № 253, Постачальник повинен поставити Замовнику Товар, якість якого повинна відповідати діючим державним стандартам і нормам, що підтверджується сертифікатом відповідності заводу-виробника та паспортом якості Товару, що надаються при укладенні договору.
Ціна Договору № 120 становить 1 541 281, 20 грн (у тому числі: ПДВ 256880,20 грн.) (п. 3.1), ціна Договору № 230 становить 874 512, 00 грн (у тому числі: ПДВ 145 752,00 грн.) (п. 3.1).
У подальшому ціна договорів була змінена. Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 2 від 18.11.2021 до Договору про закупівлю товару за державні кошти № 120 від 30.04.2021, ціна Договору № 120 від 30.04.2021 становить 1 540 241,40 грн. (у тому числі: ПДВ 256 706, 90 грн.). Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 1 від 08.09.2021 до Договору про закупівлю товару за державні кошти № 253 від 06.07.2021 ціна Договору № 253 становить 874 455,90 грн. (у тому числі: ПДВ 145 742,00 грн.).
Відповідно до пункту 4.1 Договору № 120 та Договору № 253, оплата Товару здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 банківських днів з дати фактичного отримання Замовником товару у повному обсязі на підставі видаткових накладних.
Строк поставки Товару, визначений Договором № 120 та Договором № 253, до 31 грудня 2021 року.
Умовами Договорів визначено, що поставка Товару проводиться шляхом заправки автотранспорту Покупця на АЗС Постачальника за талонами Постачальника.
Закупівля Товару здійснюється безпосередньо на АЗС Постачальника за талонами Постачальника.
Підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Договору № 120 та Договору № 253 визначено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.
Відповідно до пунктів 7.1 та 7.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність передбачену цим Договором та чинним законодавством. За порушення строків виконання зобов`язань Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми непоставленого товару за кожен день затримки.
На виконання умов Договору № 120 (в редакції Додаткової угоди № 2 від 18.11.2011), Замовником (Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків)) було здійснено оплату за Товар у повному обсязі 1 540 241,40 грн. (платіжні доручення: № 7193 від 25.11.2021, № 3916 від 26.05.2021, № 7195 від 25.11.2021, №799 від 17.05.2021, № 7194 від 25.11.2021, №3921 від 26.05.2021).
На виконання умов Договору № 253 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 08.09.2021) Замовником було здійснено оплату за Товар у повному обсязі - 874 455, 90 грн. (платіжні доручення: № 4218 від 20.07.2021, № 5458 від 14.09.2021).
Відповідно до пункту 5.5 Договору № 120 та Договору № 253, з моменту переходу до Покупця права власності на Товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, Товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у Постачальника. Пунктом 5.6 договорів визначено, що передача Товару здійснюється цілодобово безпосередньо на АЗС. Передача Товару здійснюється по факту пред`явлення Покупцем талонів, емітованих Постачальником.
Однак, як вказав позивач, Постачальником, в порушення умов Договору, починаючи з початку лютого 2022 року видача бензину та дизельного палива не здійснювалась, талони на АЗС не приймались.
Позивач зауважив, що на теперішній час відповідачем не надано Товар:
- за Договором № 120 у кількості: бензин А-95 (за талонами) 23 060л. (на суму: 584 571,00грн.), дизельне паливо (за талонами) - 13 780 л. (на суму: 332 373,60 грн.), на загальну суму: 916 944, 60 грн.;
- за Договором № 253 у кількості: бензин А-95 (за талонами) 5960л. (на суму: 146 437,20 грн.), дизельне паливо (за талонами) - 6195 л. (на суму: 137 033,40 грн.), на загальну суму: 283 470,60 грн.
Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського Договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільною кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Положеннями статті 197 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий До передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язань за Договорами щодо постачання позивачу за Договором № 120 товару у кількості: бензин А-95 (за талонами) - 23 060л. (на суму: 584 571,00грн.), дизельне паливо (за талонами) - 13 780 л. (на суму: 332 373,60 грн.), на загальну суму: 916 944, 60 грн.; за Договором № 253 у кількості: бензин А-95 (за талонами) 5960л. (на суму: 146 437,20 грн.), дизельне паливо (за талонами) - 6195 л. (на суму: 137 033,40 грн.), на загальну суму: 283 470,60 грн.
Враховуючи вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 200 415,20 грн заборгованості за непоставлений товар підлягають задоволенню.
Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно із вимогами статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу, пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 зазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або У відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 7.3 Договору 120 та Договору № 253 передбачено, що у разі затримки поставки Товару (партії Товару) або поставки не в повному обсязі , заявленому Покупцем, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми непоставленого товару за кожен день затримки.
Так, за Договором № 120 позивач нарахував відповідачу 916 944,60 грн пені, а за Договором № 253 283 470,60 грн пені.
Перевіривши запропоновані позивачем розрахунки пені, суд вважає їх правильними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 665,23 грн покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 01 червня 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 12 червня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков