ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 Справа № 914/2927/22

за позовом: Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник», с.Комарів Червоноградського району Львівської області,

до відповідача: Акціонерного товариства «Ідея Банк», м.Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про стягнення 529'133,83 грн,

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: С. Калиш,

від відповідача: М. Гембусь-Малецька,

від третьої сособи: М. Палій,

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання неправомірними та протиправними дії АТ «Ідея Банк» щодо стягнення 529'133,83 грн. грошових коштів, які мали цільове призначення та повернення коштів в розмірі 529'133,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банком на виконання інкасового доручення №5392/10 від 13.10.2022 неправомірно стягнуто з поточного рахунку НОМЕР_1 кошти цільового призначення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16.11.2022 справу №914/2927/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 21.11.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.01.2023; встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав.

29.12.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву з обґрунтуванням своєї правової позиції (вх.№27073/22) та клопотання про залучення до участі у справі Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в якості третьої особи, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У відзиві зазначив, що ЗУ «Про виконавче провадження» визначено перелік рахунків, звернення стягнення на які заборонено. Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління НБУ №89 від 11.09.2017, рахунок позивача є рахунком 2600 кошти на вимогу суб`єктів господарювання, і не є рахунком з цільовим використанням коштів чи зі спеціальним режимом використання, що також підтверджується заявою на відкриття поточного рахунку без цільового призначення коштів. Про надходження на вказаний рахунок цільових коштів банк не повідомлявся. При надходженні від Західного МУ ДПС по роботі з великими платниками податків інкасового доручення (розрахункового документа) підстави для відмови у списанні коштів на користь держави у банку були відсутні. Відповідальність за обґрунтованість примусового списання у відповідності до п.2 ст.90 ЗУ «Про платіжні послуги» несе стягувач. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

03.01.2023 позивач подав відповідь на відзив (вх.№139/23), де зазначив, що в графі призначення платежу у всіх платіжних дорученнях було зазначено правовий режим коштів, що надходили на рахунок відокремленого підрозділу.

Ухвалою від 03.01.2023 суд залучив до участі у справі третю особу та відклав підготовче засідання на 02.02.2023. подальший хід розгляду справи у підготовчому засіданні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

10.01.2023 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив (вх.№515/23), у якому додатково зазначив, що позивачем не обґрунтовано підстав розміщення на звичайному поточному рахунку юридичної особи (2600) коштів цільового призначення. Іншого окремого рахунку для надходження таких коштів клієнт не відкривав. Можливість виокремлювати кошти, що знаходяться на рахунку клієнта у банку відсутня.

25.01.2023 третя особа скерувала суду письмові пояснення (вх.№1658/23) та вказала, що по ДП «Львіввугілля» обліковується значна заборгованість перед бюджетом, у тому числі по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і така має постійну тенденцію до збільшення. 16.01.2018 управлінням прийнято рішення №4 про стягнення коштів платника податків в рахунок погашення податкового боргу. Наголосив, що відокремлені підрозділи діють на підставі Положення та Статуту ДП «Львіввугілля», майно і кошти на рахунках належать ДП «Львіввугілля». Кошти в сумі 529'133,83 грн. що були списані з поточного рахунку відокремленого підрозділу в повному обсязі скеровані на погашення податкового боргу ДП «Львіввугілля». Просив суд відмовити у задоволенні позову.

02.02.2023, 02.03.2023, 23.03.2023 та 20.04.2023 позивач подав заяви про долучення доказів (вх.№2457/23, №5305/23, №7352/23 та №9733/23).

Протокольною ухвалою від 20.04.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №914/2927/22 до судового розгляду по суті на 23.05.2023, про що повідомив учасників провадження під розписку. 23.05.2023 розгляд справи було відкладено на 06.06.2023, про що у порядку статтей 120-121 ГПУ України повідомлено відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2023 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченні.

Третя особа у судове засідання з`явилась, проти позову заперечила.

У судовому засіданні 06.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Відповідно до п.1.1 Положення про відокремлений підрозділ «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» ДП «Львіввугілля» (у новій редакції) відокремлений підрозділ створено згідно з наказом Державного підприємства "Львіввугілля" (підприємство) від 06.10.2003 №88107 "Про створення оздоровчо-лікувального комплексу «Ровесник".

Розділ 3 Положення визначає правовий статус підрозділу. Так, у п.3.2 положення зазначено, що підрозділ не є юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і задачі в межах цього положення і статуту ДП «Львіввугілля». Підрозділ самостійно нараховує та сплачує всі податки та інші обов`язкові платежі до бюджету і фондів відповідно до чинного законодавства, за винятком податку на прибуток, податку на додану вартість, екологічного податку (п.6.7.3 Положення).

26.04.2016 на підставі заяви про відкриття поточного рахунку відокремлений підрозділ «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» ДП «Львіввугілля» став клієнтом ПАТ «Ідея Банк (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк»), № рахунку 2600, № особового рахунку НОМЕР_2 , що підтверджується договором банківського поточного рахунку №UFR.13186. У поданій заяві клієнт підтвердив, що зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах ознайомлені, і вимоги інструкції визнав обов`язковими для ОЛК. Підтвердив, що про зміст ч.6 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» клієнт інформований.

У розділі 1 договору передбачено, що банк, на підставі поданої(их) заяви(в) на відкриття поточного рахунку відкриває клієнту поточний рахунок/-ки для зберігання грошових коштів та здійснення рахунково-касових операцій. Дія договору поширюється на поточні рахунки відкриті банком клієнту в національній/іноземних валютах, у тому числі на рахунки зі спеціальним режимом використання, крім карткових (п.1.2 договору).

Сторонами у п.2.1 договору погоджено, що клієнт заявляє, що з тарифами банку на розрахунково-касове обслуговування він ознайомлений та згідний з ними. З дати відкриття поточного рахунку клієнт обслуговується на умовах тарифного пакету «Ідеальний бізнес. 2600 КБ» (додаток №1 до договору).

Відповідно до п.3.1.6 договору банк має право списувати грошові кошти з рахунку(-ів) за дорученням клієнта (у тому числі шляхом договірного списання) та/або на підставі платіжних вимог стягувачів у порядку та випадках, передбачених законодавством. Вчасно виконувати розрахункові операції відповідно до законодавства та умов договору (п.3.2.2 договору).

На підставі наказу Львівської обласної військової адміністрації №16/22 від 11.03.2022 «Про забезпечення тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб» відокремлений підрозділ «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» з 25.02.2022 утримує внутрішньо переміщених осіб, що прибувають із зони бойових дій.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» рішенням Сокальської міської ради №131 від 03.06.2022 затверджено Програму підтримки внутрішньо переміщених осіб на період дії воєнного стану. В межах реалізації заходів передбачено часткову компенсацію витрат на утримання ВПО в місцях компактного проживання.

Позивач стверджував, що згідно даної програми упродовж 27.09.2022-21.10.2022 на поточний рахунок відокремленого підрозділу надходили кошти від Сокальської міської ради та Фондів соціального страхування, які мали цільовий характер, про що було зазначено у призначенні платежу « 0113230 за тимч. розм. (прож.) внут перем. осіб…» та «оплата за сан-кур.лікув.інвал…»..

13.10.2022 Західним міжрегіональним управлінням ДПС на виконання пункту 95.5 ст.95 Податкового кодексу України та рішення №4 від 16.01.2018 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу ДП «Львіввугілля» складено інкасове доручення №5392/10 від 13.10.2022 на суму 339'725'312,50 грн про зняття коштів та подав його до виконання.

24.10.2022 та 25.10.2022 на виконання інкасового доручення №5392/10 від 13.10.2022 АТ «Ідея Банк» стягнуто з поточного рахунку ВП «ОЛК «Ровесник» НОМЕР_1 кошти на загальну суму 529'133,83 грн (копії платіжного доручення №5392/10 від 24.10.2022 на суму 478'764,31 грн та №5391/10 від 25.10.2022 на суму 50'369,52 грн. долучені до матеріалів справи).

Позивач зазначав, що вказані кошти є цільовими і їх списання з поточного рахунку є неправомірним, тому 24.10.2022 та 25.10.2022 звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів.

Відповідач заперечуючи доводи позивача у листі №Л-БТ-2022/759 від 31.10.2022 зазначив, що банк керувався правилами, встановленими п.17 Розділу І та п.65 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, оскільки поточний рахунок позивача не є рахунком з цільовим використанням коштів чи зі спеціальним режимом використання. Інкасове доручення є розрахунковим документом, а не виконавчим, тому на такі відносини не поширюються норми Закону України «Про виконавче провадження». Відповідальність за обґрунтованість примусового списання коштів несе стягувач відповідно до п. 2 ст. 90 Закону України «Про платіжні послуги».

Третя особа заперечуючи позовні вимоги зазначила, що кошти в сумі 529'133,83 грн, які були списані АТ «Ідея Банк» з метою виконання доручення, в повному обсязі були скеровані на погашення податкового боргу ДП «Львіввугілля». Дані операції відображені в інтегрованій картці ДП «Львіввугілля».

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 14 ГПК України).

Також, слід зазначити про те, що звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України.

Обраний спосіб захисту має вирішувати питання про захист порушеного права та охоронюваного законом інтересу учасників господарських правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Судовий захист порушеного права позивача може бути здійснений лише в разі звернення з позовом до особи, яка це право порушує, не визнає або оспорює; тобто саме особа, що порушує право, яке підлягає захисту, має бути відповідачем у такій справі; і задоволенню підлягає лише той позов, що заявлений до особи, яка порушує відповідне право.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2 ст. 74 ГПК України).

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (положення ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Згідно з п.6.3 ст.6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час відкриття поточного рахунку) порядок відкриття банками рахунків та їх режим визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються у договорі, що укладається банком і його клієнтом-власником рахунка.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

26 квітня 2016 року між ВП ОЛК «Ровесник» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір банківського поточного рахунку №UFR.13186. З дати відкриття поточного рахунку клієнт обслуговується на умовах тарифного пакету «Ідеальний бізнес. 2600 КБ» (п.2.1 договору).

Сторонами погоджено, що банк має право списувати грошові кошти з рахунку(-ів) за дорученням клієнта (у тому числі шляхом договірного списання) та/або на підставі платіжних вимог стягувачів у порядку та випадках, передбачених законодавством (п.3.1.6 договору).

Статтями 1071 ЦК України передбачено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Постановою Правління НБУ №89 від 11.09.2017 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» затверджено План рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. У наведених нормативно-правових актах зазначено, що у банках кошти клієнтів банку знаходяться на рахунках, зазначених у розділі 26 - кошти клієнтів банку. Група 260 кошти на вимогу суб`єктів господарювання виділяються за рахунками: 2600 - кошти на вимогу суб`єктів господарювання; 2601 - поточні рахунки банку-управителя з довірчого управління; 2602 - кошти суб`єктів господарювання за рахунками умовного зберігання (ескроу); 2603 - розподільчі рахунки суб`єктів господарювання та 2604 - цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання. Згідно додатку 1 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України Призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України призначенням рахунку 2600 є облік вкладів (депозитів) на вимогу суб`єктів господарювання (крім небанківських фінансових установ), у тому числі поточні рахунки суб`єктів господарювання та розрахунків за ними; надані кредити овердрафт. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядження власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; суми, що обумовлені договором між банком та клієнтом власником рахунку; надані кредити овердрафт. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки з обліку відповідних кредитів.

Судом встановлено, що рахунок позивача НОМЕР_1 є рахунком 2600 кошти на вимогу суб`єктів господарювання, і не є рахунком з цільовим використанням коштів чи рахунком зі спеціальним режимом використання.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлює Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022. Вимоги цієї Інструкції поширюються на ініціаторів, надавачів платіжних послуг і обов`язкові для виконання ними (п. 5 Інструкції).

Порядок виконання банками послуг дебетового переказу коштів без згоди платника визначено у розділі 4 Інструкції. Так, відповідно до п.61 Інструкції надавач платіжних послуг платника виконує примусове списання (стягнення) коштів із рахунків, відкритих платникам відповідно до нормативно-правового акту Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг.

Стягувач ініціює примусове списання (стягнення) коштів із, зокрема, рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених у пункті 95.5 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягувач не подає надавачу платіжних послуг платника виконавчий документ або судове рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено платіжну інструкцію (абз.3 ст.64 Інструкції).

Як уже відзначалося, АТ «Ідея Банк» на виконання інкасового доручення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.10.2022 за №5392/10, 24.10.2022 та 25.10.2022 з поточного рахунку НОМЕР_1 ВП «ОЛК «Ровесник» ДП «Львіввугілля» списав на користь державного бюджету грошові кошти на загальну суму 529'133,83 грн (податок на додану вартість) (копії платіжного доручення №5392/10 від 24.10.2022 на суму 478'764,31 грн та №5391/10 від 25.10.2022 на суму 50'369,52 грн долучені до матеріалів справи).

Заборона звернення стягнення та арешт коштів, що перебувають на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання, передбачена Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та Законом України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З установлених обставин вбачається, що рахунок відокремленого підрозділу, з якого банком списано кошти, є поточним рахунком, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти, призначені не тільки для лікування інвалідів та утримання внутрішньо-переміщених осіб. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту чи списання коштів на якому заборонено. З огляду на викладене, суд відзначає, що твердження позивача про відсутність обов`язку відкриття рахунку зі спеціальним режимом їх використання з посиланням на постанову ВП ВС від 19.05.2020 у справі №905/361/19 та інших постановах Верховного Суду не знайшли свого правового обгрунтування, адже обставини у наведених справах не є релевантними спірним правовідносинам у даній справі. Крім того, судом приймаються до уваги доводи відповідача, що в обов`язок працівників банку не входить аналіз характеру коштів, що перебувають на поточному рахунку клієнта банку та рішень податкових органів на підставі яких здійснюється примусове списання коштів, оскільки згідно з ч.2 ст.90 Закону України «Про платіжні послуги» стягувач несе відповідальність за обгрунтованість примусового списання (стягнення). Стягувач зобов`язаний відшкодувати платнику шкоду, заподіяну внаслідок необгрунтованого примусового списання (стягнення).

Відтак, банк з дотриманням вимог чинного законодавства правомірно здійснив списання коштів з поточного рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості перед бюджетом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що банк вчинив неправомірно, списавши з поточного рахунку позивача грошові кошти, оскільки, як встановлено судом, відповідач, перевіривши правильність оформлення інкасового доручення, виконав доручення контролюючого органу. Докази несанкціонованого списання коштів банком в матеріалах справи відсутні, а відтак порушення прав позивача відповідачем не доведена, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16, у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 686 від 28.11.2022 на суму 10'418,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.06.2023.

Суддя Б. Яворський.