АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2916/22
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

Прокурор - Уліцька А.В.

від ТОВ "Оператор Енергії" - Вєтрова В.О. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2023

по справі №916/2916/22

за позовом Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі

1) Одеської міської ради

2) Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів у сумі 780221,64 грн

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2022 заступник керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради та в особі Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" в якому просив:

- визнати недійсною додаткову угоду від 27.07.2021 року № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 № 133, укладену між КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та ТОВ "Оператор Енергії";

- визнати недійсною додаткову угоду від 10.08.2021 року № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та ТОВ "Оператор Енергії";

- визнати недійсною додаткову угоду від 12.08.2021 року № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та ТОВ "Оператор Енергії";

- визнати недійсною додаткову угоду від 10.09.2021 року № 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та ТОВ "Оператор Енергії";

- визнати недійсною додаткову угоду від 21.09.2021 року № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та ТОВ "Оператор Енергії";

- стягнути з товариства з ТОВ "Оператор Енергії" на користь КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" надмірно сплачені кошти у сумі 780 221,64 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що оспорювані додаткові угоди укладені з порушенням вимог ст. 5, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 180 ГК України, ст. 653 ЦК України, оскільки внаслідок їх укладення за рахунок зменшення обсягів поставки вартість одиниці електричної енергії загалом збільшилась на 49,5%, а обсяг закупівлі зменшився на 58,7 %, тобто є такими, що суперечать наведеним вище приписам законодавства, а тому мають бути визнані недійсними та надміру сплачені кошти підлягають поверненню.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2023 по справі №916/2916/22 позов задоволено частково, визнано недійсними додаткові угоди № 3, 4, 5, 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладеного між Комунальною установою "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії", в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на приписи чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази зазначив, що шляхом підписання спірних додаткових угод, відбулась зміна істотних умов договору, в частині збільшення ціни за одиницю товару із одночасним зменшенням загального обсягу закупівлі. При цьому, на думку суду першої інстанції, сторони обґрунтовано послались на довідки Харківської Торгово-промислової палати України, як на підставу внесення змін до договору.

Разом з цим, на переконання суду першої інстанції, при укладанні додаткових угод, сторони договору мали враховувати, що загальна вартість договору не може перевищувати 5 382 602,40 гривень, а вартість за одиницю товару (1 кВт*год) не може перевищувати 2,3834 грн, з урахуванням законодавчо визначено збільшення ціна товару на 10 %.

Однак, у спірних додаткових угодах №3, 4, 5 та 6 ціна товару було перевищено більш ніж на 10 %. В той же час, у додатковій угоді №2 ціна товару була перевищена тільки на 8,36 %.

З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткові угоди № 3, 4, 5, 6 - укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а саме ст. 5, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ч. 2 ст. 632 ЦК України, а тому - за приписами ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України вказані додаткові угоди слід визнати недійсними.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача надмірно сплачених бюджетних коштів, суд першої інстанції погодився з правовою позицією прокурора щодо наявності підстав для стягнення з відповідача бюджетних грошових коштів, які були надмірно та безпідставно сплачені позивачем на користь відповідача.

Однак, на переконання місцевого господарського суду, заявляючи позовні вимоги про стягнення надмірно сплачених грошових коштів, прокурор повинен був надати докази виконання установою умов, передбачених додатковими угодами до договору про постачання електричної енергії в частині здійснення відповідних платежів, передбачених цими додатковими угодами. Проте, будь-яких доказів фактичної оплати за електропостачання (платіжних доручень, квитанцій тощо) до матеріалів справи не надано.

Наведене зумовило прийняття рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення надмірно сплачених грошових коштів.

Не погодившись із даним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся заступник керівника Одеської обласної прокуратури з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2023 у справі № 916/2916/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 27.07.2021 № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 № 133 та стягнення з ТОВ «Оператор Енергії» на користь КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» надмірно сплачених коштів у сумі 780 221,64 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати недійсною додаткову угоду від 27.07.2021 № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 № 133, укладеного між КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» та ТОВ «Оператор Енергії», стягнути з ТОВ «Оператор Енергії» на користь КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» надмірно сплачені кошти у сумі 780221,64 грн. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 21.03.2023 залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення в оскаржуваній частині, прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з огляду на таке.

Так, за твердженням апелянта, підставою для укладання Додаткової угоди від 27.07.2021 № 2 до договору про постачання електричної енергії від 16.06.2021 № 133 є цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 1639/21 від 21.07.2021, відповідно до якої рівень коливання середньозваженої ціни електричної енергії періоду з 11.07.2021 по 15.07.2021 відносно періоду з 06.07.2021 по 10.07.2021 становить +24,31 %.

Водночас, як вважає апелянт, судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи прокурора про те, що у вказаній довідці відсутня інформація, яка підтверджує саме коливання ціни на ринку за весь період дії договору до дати укладення додаткової угоди, довідка містить лише інформацію про зміну середньозваженої ціни електричної енергії за обмежений період часу та не підтверджує коливання ціни на електроенергію після укладання договору та додаткової угоди № 2 до нього.

Інформація, викладена у вказаній ціновій довідці Харківської торгово-промислової палати, на думку апелянта, має виключно фактографічно-інформаційний характер, про що прямо зазначено у самій довідці, тобто не є експертною у розумінні ст. ст. 1,4 Закону України «Про судову експертизу». До того ж, апелянт вважає, що не зрозуміло, за яким принципом обирались дати спостереження за зміною ціни електричної енергії, тому що аналізувались виключно періоди підвищення цін на електричну енергію з ігноруванням періодів їх значного зменшення. У кожному випадку вони є різними і вимірюються тижнями або днями, без жодної логічної послідовності та обґрунтування, чому обрано для дослідження саме цей період. Натомість порівнюватись може лише ціна на момент укладання договору та на дату укладання додаткової угоди.

Скаржник також стверджує, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам прокурора про те, що згідно з даними ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на РДН по ОЕС України зменшилась на 39,4% від дати укладання основного договору, що прямо вказує на відсутність коливання ціни товару на ринку для ініціювання питання про збільшення ціни за одиницю товару.

Як вважає апелянт, відповідач не довів, що стверджуване ним коливання ціни на електричну енергію зробило для нього виконання договору без укладення додаткової угоди № 2 до нього вочевидь невигідним чи збитковим. Таким чином, належне обґрунтування необхідності внесення змін до договору, а саме укладення додаткової угоди № 2, повністю відсутнє, що залишено поза увагою суду для надання їй належної правової' оцінки.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення надмірно сплачених грошових коштів, зокрема з підстав не надання прокурором доказів на підтвердження фактичної оплати за договором, апелянт зазначає таке.

Судом першої інстанції, як стверджує апелянт, не прийнято до уваги, що відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю та додаткової угоди до договору № 7, які були долучені до матеріалів справи, ТОВ «Оператор Енергії» поставило 1026754 кВт*год, а КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» оплатило ТОВ «Оператор Енергії» 3 004 916,23 грн. Вказані обставини взагалі не оспорювались та були визнані іншими учасниками справи, а отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, дані обставини не підлягають доказуванню. Крім того, обставини щодо виконання та оплати на загальну суму 3 004 916,23 грн підтверджуються відомостями, які розміщено на загальнодоступних пошуково-аналітичних системах щодо використання бюджетних коштів.

Таким чином, на думку апелянта, прокурором належним чином та доступним способом здійснено доказування факту виконання та оплати договору на загальну суму 3004916,23 грн, який не оспорювався та був визнаний іншими учасниками справи, а висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів виконання вказаного договору та додаткових угод до нього не відповідають встановленим обставинам справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2023 по справі №916/2916/22 та призначено справу до розгляду на 14.06.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що прокурором не доведено порушення сторонами договору приписів Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення, зокрема, додаткової угоди №2 до договору, а також не спростовано коливання ціни товару на ринку, що й призвело до необхідності укладення додаткової угоди. В той час, як відповідачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження коливання цін на ринку електричної енергії, що підтверджують законне внесення змін до договору.

Також, як вважає відповідач, прокурором не доведено наявність та розмір надмірно сплачених грошових коштів на стягненні яких він наполягає.

Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу було додано експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №215/23 від 28.03.2023 на підтвердження власних доводів щодо коливання ціни електричної енергії на ринку, та відповідно, наявності підстав для внесення змін до договору укладеного між сторонами.

Однак, колегією суддів такий доказ залишається поза увагою, з огляду на таке.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з частиною третьою статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частинами четвертою, п`ятою та восьмою цієї статті передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази повинні існувати на момент розгляду спору судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Однак, така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Так, колегія суддів зазначає, що наданий відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу експертний висновок датований 28.03.2023, тобто після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 21.03.2023, що свідчить про те, що такий доказ був відсутній станом на час прийняття оскаржуваного рішення, та відповідно, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції такого додаткового доказу у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання скаржником таких доказів.

На підставі вищенаведеного судова колегія зазначає, що наданий відповідачем експертний висновок залучається до матеріалів справи, але апеляційним судом не враховується під час розгляду справи по суті.

Під час судового засідання від 14.06.2023 прокурор підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 27.07.2021 № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 № 133 та стягнення з ТОВ «Оператор Енергії» на користь КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» надмірно сплачених коштів у сумі 780 221,64 грн, в іншій частині оскаржуване рішення скаржник просить залишити без змін, а тому судом апеляційної інстанції в силу приписів ст.269 ГПК України оскаржуване рішення переглядається лише в цій частині.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 12.04.2021 року КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" (Споживач) оголосило про проведення відкритих торгів ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія з очікуваною вартістю 5 564 630,40 грн. Запланований обсяг електричної енергії складав 2 484 210 кВт*год.

Відповідно до протоколу уповноваженої особи (з розгляду тендерних пропозицій та вибору переможця) від 02.06.2021 року визначено переможцем Відповідача по справі - ТОВ "Оператор Енергії" (Постачальник) з остаточною ціновою пропозицією 5 382 602,40 грн. з ПДВ.

Надалі, уповноваженою особою Замовника 02.06.2021 оприлюднено повідомлення про намір укласти договір про закупівлю з ТОВ "Оператор Енергії" на закупівлю електричної енергії (ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія) обсягом 2484210 кВт*год, з ціновою пропозицією 5 382 602,40 грн, строком виконання до 31.12.2021 року. Джерело фінансування закупівлі - місцевий бюджет.

16.06.2021 року між КУ Суворовського району та ТОВ "Оператор Енергії" укладено договір № 133 про постачання електричної енергії споживачу.

Предметом вказаного договору с: електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 "електрична енергія", за ціною 2,1667 грн. з ПДВ за 1 кВт*год, за обсяг електричної енергії: 2 484 210 кВт*год, загальною вартістю 5 382 602,40 гривень.

Відповідно до п.2.2 договору строк постачання електричної енергії був встановлений з 01.07.2021 року до 31.12.2021 року. Місце постачання електричної енергії було визначено: 65006, м. Одеса, заклади освіти Суворовського району м. Одеси (за адресами згідно з заявою-приєднанням).

В подальшому до Договору від 16.06.2021 року № 133 було укладено ряд додаткових угод, якими зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни, а саме:

- Додаткова угода від 16.06.2021 року № 1 до договору, на підставі якої були зменшенні обсяги закупівлі на 1 400 493,44 гривень, загальна вартість договору склала 3 981 639,96 гривень, загальний обсяг постачання електричної енергії склав 1 837 629,66 кВт*год.

- Додаткова угода від 27.07.2021 року № 2 до договору, на підставі якої було підвищено ціну на електричну енергію до 2,33 гривень за кВт*год, загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 706 489,85 кВт*год, загальна вартість договору залишилась без змін.

- Додаткова угода від 10.08.2021 року № 3 до договору, на підставі якої було підвищено ціну на електричну енергію до 2,54 гривень за кВт*год, загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 594 474,23 кВт*год, загальна вартість договору залишилась без змін.

- Додаткова угода від 12.08.2021 року № 4 до договору, на підставі якої було підвищено ціну на електричну енергію до 2,75 гривень за кВт*год, загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 490 689,46 кВт*год, загальна вартість договору залишилась без змін.

- Додаткова угода від 10.09.2021 року № 5 до договору, на підставі якої було підвищено ціну на електричну енергію до 2,98 гривень за кВт*год, загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 405 746,64 кВт*год, загальна вартість договору залишилась без змін.

- Додаткова угода від 21.09.2021 року № 6 до договору, на підставі якої було підвищено ціну на електричну енергію до 3,24 гривень за кВт*год, загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 328 364,47 кВт*год, загальна вартість договору залишилась без змін.

Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсними укладених між КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» та ТОВ «Оператор Енергії» додаткових угод № 2 - 6 до договору, а також стягнення з відповідача на користь Комунальної установи безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів у сумі 780221,64 грн.

Підставою позову зазначено порушення вимог ст. 5, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки внаслідок укладення додаткових угод до договору ціна за одинцю товару (кВт*годину) перевищила 10-ти процентну граничну межу.

Як вже зазначалось, задовольняючи позов прокурора в частині визнання недійсними додаткових угод № 3-6, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди № 2, суд зазначив, що за її умовами ціна за одиницю товару була перевищена тільки на 8,36%, що не перевищує обмеження у 10%, встановлене Законом України "Про публічні закупівлі". Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення суд першої інстанції зазначив про ненадання прокурором будь-яких доказів фактичної оплати за електропостачання (платіжних доручень, квитанцій тощо) на виконання умов додаткових угод.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів зазначає, що КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» та ТОВ «Оператор Енергії» уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Частиною 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована с

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Однак, вищевказана норма передбачає випадки, при яких допускається зміна істотних умов договору про закупівлю. Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Таким чином, системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом.

Колегією суддів також враховується, що у пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" вказано, крім іншого, наступне: "Мета: удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель в Україні, а також забезпечення виконання згідно із Угодою між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію з ЄС), міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель (зокрема, згідно етапів II та III Угоди про асоціацію з ЄС) шляхом гармонізації основних положень Закону України "Про публічні закупівлі" (далі Закон) до Директив Європейського Союзу з питань закупівель. Поряд з цим звертається увага, що невиконання взятих Україною міжнародних зобов`язань щодо приведення національного законодавства сфери публічних закупівель у відповідність до стандартів Європейського Союзу, зокрема внесення відповідних змін до Закону, може призвести до негативної реакції з боку Європейського Союзу та вплинути на прийняття рішення міжнародними партнерами щодо надання Україні макрофінансової допомоги. Водночас для створення умов для ефективного здійснення закупівель замовниками та протидії "ціновому демпінгу" в сфері публічних закупівель в проекті Закону регламентований новий інструмент в електронній системі закупівель, який широко застосовується в європейській закупівельній практиці - аномально низька ціна тендерної пропозиції учасника процедури закупівлі. Так, на сьогодні мають місце непоодинокі приклади того, що за результатами електронного аукціону перемагає тендерна пропозиція учасника, ціна якої є значно заниженою по відношенню до цін інших тендерних пропозицій. Наслідком такої перемоги після підписання договору про закупівля є заключення додаткових угод, якими збільшується ціна за одиницю товару та відповідно зменшується обсяг закупівлі. Тобто учасник процедури закупівлі використовує "ціновий демпінг" щоб перемогти в електронному аукціоні та потім фактично через додаткові угоди нівелює його ж результати".

Як вбачається з матеріалів даної справи, укладаючи договір, сторонами визначено, що його предметом є електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 "електрична енергія", за ціною 2,1667 грн. з ПДВ за 1 кВт*год, за обсяг електричної енергії: 2 484 210 кВт*год, загальною вартістю 5 382 602,40 гривень.

Таким чином, при укладанні, зокрема, додаткової угоди №2 сторони мали враховувати, що загальна вартість договору не може перевищувати 5 382 602,40 гривень, а вартість за одиницю товару не може перевищувати 2,3834 грн (2,1667 грн + 10%) за 1 кВт*год.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткова угода № 2, якою підвищено ціну на електричну енергію до 2,33 грн за 1 кВт*год., загальний обсяг постачання електричної енергії встановлений - 1 706 489,85 кВт*год, а загальна вартість договору залишилась без змін - відповідає вимогам законодавства, оскільки ціна за одиницю товару була перевищена лише на 8,36%, що не виходить за межі законодавчо визначеного обмеження у 10 %.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та відхиляє доводи прокурора про те, що на момент укладення додаткової угоди № 2 не було документального підтвердження коливання ціни на товар, з огляду на таке.

Згідно з п. 13.8 Договору, у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована в документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньо ринкової ціни за одиницю товару на день укладення цього Договору та середньо ринкової ціни за одиницю товару на момент письмового звернення постачальника щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.

Законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, як і не визначено форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Крім того, чинне законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).

Як передбачено положеннями частин першої, другої, третьої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, як і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України «Про публічні закупівлі».

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Колегія суддів вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка вступила в законну силу 19.04.2020.

Так, у даному випадку на підтвердження коливання ціни, та відповідно наявності підстав для збільшення ціни за одиницю товару було надано цінову довідки Харківської торгово-промислової палати №1639/21 від 21.07.2021 в якій повідомлено, що згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на РДН в ОЕС України в період з 06.07-10.07 та 11.07-15.07 2021 року та порівняння між вказаними періодами з 1 176,67 грн без ПДВ до 1 462,66 грн без ПДВ за 1 МВт*год, середньозважена ціна на РДН, на закупівлю електричної енергії зросла на 24,31 % (т.1, а.с. 221-224).

Проаналізувавши вищевказану цінову довідку Харківської ТПП, колегія суддів зазначає, що вона є належним документальним підтвердженням коливання ціни на електричну енергію у липні 2021 року, а доводи прокурора в цій частині безпідставні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що прокурором не доведено, із посилання на відповідні докази, що у період укладення між сторонами спірної додаткові угоди №2 не було коливання ціни на електричну енергію, що призвело до безпідставного укладання такої угоди.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача бюджетних грошових коштів, які були надмірно та безпідставно йому сплачені позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється в договорі купівлі-продажу в відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини першої статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як вже зазначалось, умовами договору була встановлена вартість товару у розмірі 2,1667 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год.

В подальшому, додатковою угодою № 2 до договору ціна за одиницю товару встановлена сторонами у період з 01.07.2021 по 19.07.2021 у розмірі 2,1667 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год, а з 20.07.2021 у розмірі 2,3479 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год.

Таким чином, КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" за умовами договору та додаткової угоди № 2 до нього (за виключенням додаткових угод № 3-6, які визнані судом недійсними) повинна була здійснювати оплату із врахуванням додаткової угоди № 2, якою було підвищено з 20.07.2021 ціну на електричну енергію до 2,3479 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год.

Як вбачається із додаткової угоди №2 за період з 01.07.2021 по 19.07.2021 відповідачем було передано комунальній установі товар (електричну енергію) в обсязі 138 141 кВт*год за ціною 2,1667 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год, що загалом складає 299 313,69 грн.

У відповідності до додаткової угоди №7 від 09.11.2021 загальна кількість поставленого відповідачем товару (електричної енергії) складає 1 026 754 кВт*год (т.1, а.с. 50).

Відтак, кількість товару (електричної енергії), що була фактично поставлена відповідачем з 20.07.2021 складає 888 613 кВт*год (1 026 754 кВт*год - 138 141 кВт*год).

З урахуванням зміни ціна додатковою угодою №2 та встановлення її з 20.07.2021 у розмірі 2,3479 грн (з ПДВ) за 1 кВт*год, вартість 888 613 кВт*год складає 2 086 374,46 грн (888 613 кВт*год х 2,3479 грн).

Отже, загальна сума, що мала бути сплачена комунальною установою на користь відповідача, за фактично поставлений товар складає 2 385 688,16 грн (299 313,69 грн + 2 086 374,46 грн).

Втім, як вбачається зі звіту про виконання договору про закупівлю від 17.01.2022, КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" було перераховано на користь відповідача 3 004 916,23 грн (т.1, а.с. 31).

Наведе свідчить про наявність надмірно сплачених КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" грошових коштів на користь відповідача у розмірі 619 228,07 грн (3 004 916,23 - 2 385 688,16).

З урахуванням вищевикладеного, дані надмірно сплачені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь КУ "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси".

Судова колегія відзначає, що така позиція є сталою та послідовною, підтримана у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, яка ухвалена саме за наслідками розгляду спору щодо дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції після 19.04.2020) при виконанні сторонами договору постачання електроенергії.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення надмірно сплачених грошових коштів є обґрунтованими та такими, що не підлягають частковому задоволенню, а тому вважає рішення суду першої інстанції в цій частині помилковим.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач ТОВ "Оператор Енергії" у відзиві на апеляційну скаргу фактично виклав свої доводи та заперечення, які зводяться до незгоди останнього із прийнятим судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійними додаткових угод №3-6 до договору до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133.

Проте, як вже було зазначено вище, в силу приписів ст. 269 ГПК України дана справа переглядається виключно в межах доводів та вимог за апеляційною скаргою, у відповідності до яких прокурор висловив свою незгоду з оскаржуваним рішенням лише в частині відмову у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 27.07.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133 та стягненні з відповідача користь Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" надмірно сплачених грошових коштів.

ТОВ "Оператор Енергії" своїм правом на звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у разі незгоди із рішенням місцевого господарського суду, не скористалось. А тому, доводи ТОВ "Оператор Енергії", які наведені у відзиві на апеляційну скаргу та стосуються незгоди товариства з визнанням судом першої інстанції недійсними додаткових угод №3-6 до договору до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133 колегією суддів залишаються поза увагою.

Заперечення ТОВ "Оператор Енергії" щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог прокурора про стягнення з відповідача користь надмірно сплачених грошових коштів, колегія суддів відхиляє з огляду на вищенаведені судом апеляційної інстанції обставини, на підставі яких встановлено обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог в цій частині.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" на користь Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 619 228,07 грн, із прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Розподіл судових витрат у даній справі судом апеляційної інстанції здійснено з урахуванням приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2023 по справі №916/2916/22 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" на користь Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 619 228,07 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 10.08.2021 року № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між Комунальною установою "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії".

3. Визнати недійсною додаткову угоду від 12.08.2021 року № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між Комунальною установою "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії".

4. Визнати недійсною додаткову угоду від 10.09.2021 року № 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між Комунальною установою "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії".

5. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.09.2021 року № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.06.2021 року № 133, укладену між Комунальною установою "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії"

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" на користь Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси" надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 619 228,07 грн.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" на користь Одеської обласної прокуратури 19 212,42 гривні судового збору».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Енергії" на користь Одеської обласної прокуратури 13 932,63 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.