ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 р. Справа№ 910/4632/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 23.05.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.02.2023 (повний текст складено 09.02.2023)

у справі №910/4632/22 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк"

про припинення дій, що порушують право,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про припинення дій, що порушують права позивача шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" відкликати вимогу до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про виплату коштів за банківською гарантією №0GO222138/К від 25.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до банка-гаранта з вимогою сплатити суму за банківською гарантією у розмірі 29271900,00 грн без достатньої правової підстави, в порушення умов укладеного між сторонами Рамкового контракту та всупереч приписам статті 563 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/4632/22 позовні вимоги задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" припинити дії, що порушують права Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" відкликати вимогу до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про виплату коштів за банківською гарантією №0GO222138/К від 25 лютого 2022 року.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом встановлено факт необґрунтованого та передчасного звернення відповідача до банку з вимогою про виплату грошових коштів за зобов`язання, строк виконання якого не настав, оскільки був відкладений внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх обставин справи, без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що сторони рамкового договору у випадку настання форс-мажорних обставин передбачили надання позивачем відповідачу сертифікату ТПП про форс-мажорні обставини, оскільки саме сертифікат ТПП є документом на засвідчення обставини непереборної сили. Відтак, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не містись ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатись сертифікатом відповідно до вимог Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Скаржник також вказує, що банківська гарантія №0GO222138/К від 25.02.2022 була видана вже після початку військової агресії російської федерації проти України, так само як і купівля природного газу у березні 2022 року здійснювалась позивачем також після вказаних подій, і, на думку апелянта, якщо позивач після початку військової агресії російської федерації проти України опинився під дією форс-мажорних обставин, то мав відмовитись від прийнятих на себе зобов`язань в березні 2022 року, заздалегідь розуміючи, що не зможе їх виконати.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено обставин непереборної сили та відповідно підстав для застосування до спірних правовідносин п. 7.5. Рамкового договору про автоматичне відкладення строку виконання зобов`язання за Індивідуальним договором.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" подало відзив, в якому зазначило, що вимоги позивача за банківською гарантією сплачені у повному обсязі, тобто спірні правовідносини щодо невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" виконані, у зв`язку з чим відсутній предмет спору, а відтак позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та закрити провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представники позивача та третьої в судове засідання 23.05.2023 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 20.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (покупець) та Товаристом з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (продавець) було укладено Рамковий договір купівлі-продажу природного газу № 2рд-БГр-ДЕП (далі - Рамковий договір), який регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що надалі іменується - «Індивідуальний договір». Форма Індивідуального договору наведена у Додатку 1 (п. 1.1.).

Умовами Індивідуального договору визначається договірна ціна, договірна вартість, обсяг період поставки, порядок оплата, пункт поставки та інші умови (пункт 1.3. Рамкового договору).

Згідно з п. 1.4. Рамкового договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти природний газ в обсягах, строки та у порядку, що визначені відповідним Індивідуальним договором та Рамковим договором.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.4. Рамкового договору загальна вартість цього договору не може перевищувати 276 766 000,00 грн. Продаж природного газу здійснюється за договірною ціною, що встановлюється між продавцем та покупцем на умовах Індивідуального договору. Покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, що передбачені Індивідуальним договором.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що 20.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (продавець) був укладений Індивідуальний договір №БГр-21/22-ДЕП до Рамкового договору (далі - Індивідуальний договір), пункту 1 якого визначено загальний період поставки з 01.11.2021 по 30.04.2022 (включно).

Пунктом 3 Індивідуального договору визначено плановий договірний обсяг природного газу за загальний період поставки, що складає 37300,000 тис. куб.м. та визначений окремо у кожному місяці в період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року.

Згідно з пунктом 10 Індивідуального договору договірна ціна природного газу, який буде придбаний покупцем на умовах цього договору, за загальний період поставки становитиме 7420,00 грн. з ПДВ за 1000 куб.м.

Оплата договірної вартості за відповідний період здійснюється покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця протягом 45 календарних днів починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки (пункт 12. Індивідуального договору).

Відповідно до пунктів 14 та 14.1. Індивідуального договору покупець зобов`язується надати продавцю не пізніше ніж за 2 банківські дня до початку періоду поставки: жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, один з видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором, зокрема, у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до Індивідуального договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 Індивідуального договорі, та закінчення строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього Індивідуального договору.

У подальшому, 16.02.2022 між сторонами була укладена додаткова угода №03-БГр-ДЕП до Індивідуального договору, у пункті 3 якої сторони погодили, що договірна вартість за період «Березень 2022» складає 40810000,00 грн з ПДВ.

На виконання умов Індивідуального договору Публічним акціонерним товариством "МТБ БАНК" (банк-гарант) було надано банківську гарантію №0GO222138/К від 25.02.2022 (далі - банківська гарантія) у розмірі 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки «Березень 2022 року» зі строком дії до 17.06.2022 включно.

Відповідно до умов банківської гарантії ця гарантія забезпечує виконання принципалом (позивачем) платіжних зобов`язань за Договором. Банк-гарант надає бенефіціару (відповідач) гарантію та приймає на себе безумовне та безвідкличне зобов`язання сплатити бенефіціару суму, яка не перевищує 40810000,00 грн з ПДВ протягом 5 банківських днів з дати одержання письмової вимоги бенефіціара про сплату коштів за гарантією, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших вимог.

Крім того, 31.03.2022 позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 1 до додаткової угоди №03-БГр-ДЕП до Індивідуального договору.

Так, у додатковій угоді № 1 сторони погодили викласти пункт 1 додаткової угоди №03-БГр-ДЕП у наступній редакції: « 1. Обсяг природного газу, який буде прийнятий покупцем від продавця у період поставки «Березень 2022 року» складає 3945,000 тис. куб. м.».

Також додатковою угодою № 1 пункт 3 додаткової угоди №03-БГр-ДЕП сторони погодили викласти у наступній редакції: « 3. Сторони домовились на виконання пункту 8 Індивідуального договору, що договірна вартість за період поставки «Березень 2022 року» складає 29271900,00 грн».

У подальшому, листом від 20.05.2022 № 125/14-1750 відповідач звернувся до банка-гаранта з вимогою платежу за банківською гарантією, в якій зазначив про невиконання покупцем зобов`язань за Індивідуальним договором і додатковою угодою №03-БГр-ДЕП від 16.02.2022, зокрема, нездійсненні оплати вартості газу у сумі 29271900,00 грн. Грошові кошти у розмірі 29271900,00 грн. відповідач вимагав перерахувати на вказані ним платіжні реквізити бенефіціара.

У червні 2022 року ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони ПАТ «МТБ Банк» вчиняти дії щодо виконання безвідкличної банківської гарантії №0GO222138/К від 25.02.2022 на вимогу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».

Ухвалою Господарського суду міста Києва 09.06.2022 у справі №910/4275/22 задоволено заяву ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" про забезпечення позову до подачі позовної заяви та вжито відповідні заходи забезпечення позову, а саме заборонено ПАТ "МТБ Банк" вчиняти дії щодо виконання безвідкличної банківської гарантії від 25.02.2022 №0GO222138/К на суму 40 810 000,00 грн. на вимогу ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" до набрання чинності судовим рішенням у справі за позовом ТОВ "Донецькі Енергетичні Послуги" до ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" про припинення дій, що порушують право.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач наголошує на тому, що дії відповідача щодо звернення до третьої особи із вимогою про сплату коштів згідно із банківською гарантією порушують майнові права ТОВ "Донецькі Енергетичні Послуги", оскільки строк виконання грошового зобов`язання позивача за період поставки «Березень 2022» на суму 29271900,00 грн не настав через автоматичне відкладення цього строку відповідно до часу, протягом якого діють форс-мажорні обставини.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу природного газу, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання регулює Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, що затверджено Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення).

Підпунктом 9 пункту 3 Положення визначено, що гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 статті 561 Цивільного кодексу України передбачено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як передбачають положення статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Зі змісту наведених положень законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як зазначалось вище, що банківська гарантія, яка видана ПАТ «МТБ Банк», є безумовною та безвідкличною, за умовами якої у разі порушення основного зобов`язання принципалом банк-гарант сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання додаткових умов.

Водночас, згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення (пункт 37 Положення).

У свою чергу, за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, відповідно до статей 560, 563, 565 Цивільного кодексу України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

При вирішенні спору про існування гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить в першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

В контексті дослідження наявності чи відсутності виникнення гарантійного випадку (порушення покупцем зобов`язання, забезпеченого гарантією) слід вказати, що у підписаному сторонами Рамковому договорі передбачений окремий розділ 7, в якому на розсуд сторін урегульовані питання, що пов`язані із виникненням форс-мажорних обставин.

Так, пунктом 7.1. Рамкового договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під обставинами непереборної сили сторони розуміють обставини, що мають надзвичайний та невідворотний характер, які виникли після укладання Договору та виключають або частково унеможливлюють належне виконання цього Договору. Настання таких обставин не залежить від волі та бажання сторін.

Пунктом 7.2. Рамкового договору сторони окремо погодили, що до обставин непереборної сили відносять, зокрема, війни або військові дії.

Сертифікат Торгово-промислової палатою про засвідчення форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань, однак не є підставою для внесення змін до договору, якщо самим договором не передбачено іншого. Тобто продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

У цій частині судом враховано, що сторони прямо передбачили у Рамковому договорі, що достатнім доказом дії обставин непереборної сили є документ, виданий Торгово-промисловою палатою або іншим органом, уповноваженим чинним законодавством на засвідчення обставин непереборної сили (пункт 7.4. Рамкового договору).

За вказаних обставин, доводи відповідача про можливість правомірного засвідчення обставин непереборної сили виключно сертифікатом Торгово-промислової палати є безпідставними, оскільки сторонами передбачена варіативна форма доказування факту існування форс-мажорних обставин, яка вимагає наявності достовірного документа (не виключно сертифікату), виданого уповноваженим на те органом (не тільки Торгово-промисловою палатою).

У той же час судом встановлено, що 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України було ухвалено рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1., що оприлюднений на офіційному веб-сайті за посиланням: https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, підтверджено військову агресію Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року, яка є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Вказаний лист Торгово-промислової палати України суд визнає як належний, допустимий та достовірний доказом засвідчення форс-мажорних обставин, які потенційно здатні суттєво вплинути на належне виконання обов`язків суб`єктами господарської діяльності, у яких виникають зобов`язання за укладеними до настання форс-мажорних обставин договорами (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 січня 2023 року у справі № 160/5130/21).

В аспекті з`ясування об`єктивних обставин неможливості своєчасного виконання позивачем власних грошових зобов`язань, судом з огляду на наявні у матеріалах справи пояснення і докази, надані сторонами встановлено, що внаслідок виникнення форс-мажорних обставин позивач втратив контакт із своїми споживачами, втратив засоби виробництва на територіях, на яких велися і ведуться бойові дії (м. Маріуполь, смт. Мангуш, смт. Нікольське, м. Волноваха), тобто зазнав негативного впливу на здійснення господарської діяльності внаслідок військової агресії Російської Федерації, через що втратив можливість ефективного та повноцінного виконання своїх обов`язків перед відповідачем. Крім того, як на момент звернення позивача з позовом у даній справі, так і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції вищезазначені обставини окремо підтверджені Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 № 75 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за № 453/37789.

З огляду на викладене, настання форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року та об`єктивна неспроможність позивача отримати доступ до засобів виробництва на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) мали наслідком неможливість виконання позивачем грошових зобов`язань перед відповідачем.

При цьому колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що підписання сторонами додаткової угоди №03-БГр-ДЕП, якою окремо врегульовувалися правовідносини за відповідний період поставки «Березень 2022», відбулося до настання форс-мажорних обставин, а саме 16.02.2022.

У з в`язку з чим доводи апелянта про те, що позивач знав, що після початку військової агресії російської федерації проти України він опинився під дією форс-мажорних обставин, то мав відмовитись від прийнятих на себе зобов`язань в березні 2022 року, заздалегідь розуміючи, що не зможе їх виконати, спростовуються вищевикладеним.

Окремо судом враховано, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12 квітня 2022 року № 375 (із змінами) Товариству з обмеженою відповідальністю «Донецькі Енергетичні Послуги» було зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу строком до 13 квітня 2023 року (включно).

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що сукупність вищенаведених фактів однозначно вказує на істотний негативний вплив, яких зазнала господарська діяльність позивача через настання форс-мажорних обставин.

При цьому, пунктом 7.5. Рамкового договору сторони визначили, що строк виконання зобов`язань автоматично відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Таким чином, враховуючи умови пунктів 7.1., 7.5 Рамкового договору (якими, зокрема, передбачено відкладення строку виконання зобов`язань та звільнення сторони правочину від відповідальності, якщо невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили) слід дійти до висновку про те, що граничний строк виконання зобов`язання позивачем щодо оплати за період поставки «Березень 2022» не настав через автоматичне відкладення цього строку відповідно до часу, протягом якого діятимуть форс-мажорні обставини.

З огляду на викладене, а також зважаючи на факт того, що за відсутності умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму не настає, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що виникнення гарантійного випадку не відбулося, оскільки не мало місце порушення покупцем зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Стосовно обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача припинити дії, що порушують права позивача та відкликання вимоги до третьої особи про виплату коштів за банківською гарантією, слід зазнаити наступне.

Основним принципом цивільних відносин є те, що вони засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору.

Вказаній нормі кореспондують норми частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи зі змісту пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 50 Цивільного кодексу України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526, частина 1 статті 628, статті 629 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Суд наголошує, що рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. Відтак, передусім суду необхідно встановити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту права, вимогам ефективності поновлення порушених прав.

Так, за змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

У цьому аспекті суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача припинити дії, які порушують права позивача, відповідає передбаченому законом способу захисту цивільних прав та інтересів. Враховуючи встановлений факт необґрунтованого та передчасного звернення відповідача до банку з вимогою про виплату грошових коштів за те зобов`язання, строк виконання якого не настав, оскільки був відкладений внаслідок дії форс-мажорних обставин, позовні вимоги в цій частині суд визнає доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У межах розгляду цієї справи встановлена як відсутність права відповідача на пред`явлення вимоги, так і відсутність кореспондуючого обов`язку позивача на здійснення повного розрахунку у спірний період, оскільки строк виконання такого зобов`язання не настав (був відкладений через форс-мажорні обставини). У свою чергу, встановлення цих обставин не змінює реальних наслідків вчинених відповідачем дій щодо реалізації права на отримання гарантійного платежу. Зокрема, вимога відповідача є направленою на адресу третьої особи, ця вимога отримана третьою особою та залишається у розпорядженні третьої особи без конкретно визначеного й непрогнозованого результату її розгляду. Такі обставини обумовлюють наявність юридичної невизначеності тих правовідносин, що тривають між учасниками цієї справи. Разом із цим такого роду невизначеність є неприпустимою в аспекті належного відправлення правосуддя, результатом якого неодмінно має бути дійсний судовий захист та ефективне поновлення прав і свобод у випадку їх порушення.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволення позову в частині зобов`язання відповідача відкликати неправомірно направлену вимогу про виплату коштів за банківською гарантією №0GO222138/К від 25 лютого 2022 року, є ефективним та дієвим способом захисту прав позивача, оскільки гарантує особі відновлення порушеного права та сприяє забезпеченню достатнього рівня юридичної визначеності тих правовідносин, що склалися між сторонами в умовах дії форс-мажорних обставин.

За огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Водночас, позивач на стадії апеляційного перегляду рішення вказує, що ним виконані зобов`язання щодо оплати за отриманий у березні 2022 року газ, у зв`язку з чим у даній справі відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №910/4632/22 просить закрити. На підтвердження даних обставин позивачем додано до апеляційної скарги такі документи: - заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 8478487,18 грн; - платіжне доручення №2539272 від 07.06.2022, - платіжні інструкції кредитного переказу №2840454 та №4760979 від 17.02.2023.

Водночас, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції за наявними у справі матеріалами станом на дату прийняття такого рішення, а в силу положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 8478487,18 грн та платіжне доручення №2539272 від 07.06.2022 до суду першої інстанції надано не було ні позивачем, ні відповідачем, при цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції та не наводить доводів стосовно необхідності їх прийняття до розгляду судом апеляційної інстанції.

Крім того, оплата газу за платіжними інструкціями кредитного переказу №2840454 та №4760979 від 17.02.2023 була здійснена вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для прийняття поданих позивачем доказів та залучення їх до матеріалів справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення судом апеляційної інстанції питання стосовно необхідності закриття провадження у даній справі з огляду на відсутність предмету спору.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/4632/22 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/4632/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/4632/22 залишити без змін.

Матеріали справи №910/4632/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано: 13.06.2023 після виходу колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка