РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2023Справа № 911/487/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнери України" (місто Одеса)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" (місто Київ)

про стягнення 61.864,87 грн та зобов`язання повернути майно,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Контейнери України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" про стягнення 61.864,87 грн, з яких: 55.139,85 грн заборгованості за договором оренди контейнерів №ОК-22/09-20 від 22.09.2020 та 6.725,02 грн пені, а також зобов`язання повернути орендоване майно.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди контейнерів №ОК-22/09-20 від 22.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2023 позовні матеріали передано за встановленою територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва від 16.03.2023 позовну заяву передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2020 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений Договір оренди №ОК-22/09-20 (далі - Договір), відповідно до якого орендар отримав у тимчасове оплатне користування 40-футовий контейнер TTNU 9247880.

Факт передачі контейнеру підтверджується актом приймання-передачі від 02.10.2020.

Згідно специфікації № 1 до договору оренди строк оренди встановлено з 02.10.2020 по 31.01.2021.

Відповідно до п.5.2 Договору орендна плата нараховується і оплачується Орендарем до моменту поворотної передачі контейнерів Орендодавцю. Фактично відповідач здійснює фактичне користування контейнером по дійсний час. Орендна плата згідно пункту 5.1 договору та Специфікації становить 2830, 00 гривень на місяць.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що оплата вартості доставки контейнера, вартості повернення контейнера вартості першого періоду оренди здійснюється Орендарем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладання дійсного Договору. Оплата наступних періодів оренди здійснюється Орендарем вигляді авансового платежу в термін до 05 числа поточного місяця оренди».

Згідно з п. 5.8 Договору платежі по орендній платі проводяться а національній валюті і підлягають коригуванню на день оплати пропорційно зміні курсу долару СІМА до гривні за курсом НБУ на момент оплати до такого ж курсу НБУ на момент складання цього Договору. Коригування проводиться тільки у разі збільшення зазначеного курсу більш ніж 2 %.

Позивач вказує, що з урахуванням п. 5.8 договору у вересні 2022 року орендна плата була перерахована по курсу 36,5686 грн/дол. США та складає 3.669,97 грн.

За період оренди з вересня 2020 року по даний час відповідач здійснив оплат на загальну суму 30.154,67 грн, з яких 3600 грн - оплата за повернення контейнера, яка не відбулася.

Період фактичної оренди становить 29 місяців, із яких відповідачем не оплачено в повному обсязі рахунки за 18 місяців користування майном.

На час звернення позивач до суду з даним позовом заборгованість відповідача з оренди становив 55.139,85 грн та залишається несплаченим. Останній платіж по орендній платі здійснено 24.09.2021.

Тобто, борг становить суму орендної плати більш ніж за 60 календарних днів.

Відповідно до п. 8.3 Договору він припиняє свою дію в разі затримки Орендарем оплати орендної плати більш ніж на 60 календарних днів. При цьому договір автоматично припиняє свою дію на 3 календарний день після закінчення зазначених 60 календарних днів, а Орендар зобов`язується повернути Контейнери Орендодавцю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту припинення договору.

З урахуванням заборгованості відповідача, Договір припинив свою дію, проте повернення контейнеру не відбулося.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором у розмірі 55.139,85 грн підтверджується зібраними в матеріалах справи доказами. Будь-яких доказів сплати відповідачем вказаної суми або відсутності обов`язку з її сплати сторонами суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 55.139,85 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 6.725,02 грн пені.

Відповідно до п. 7.5 Договору за необґрунтовану затримку оплати оренди по пунктам 5.1-5.7 цього Договору Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі:

- затримка оплати на строк до 30днів -1% за кожен день затримки від ставки орендної плати, встановленої п.5.1 цього договору;

- затримка оплати на строк більше 30 днів, але не більше 60 днів - 10 % за кожен день затримки від ставки орендної плати, встановленої п.5.1 цього договору;

- затримка оплати на строк більше 60 днів - 50 % за кожен день затримки від ставки орендної плати встановленої п.5.1 дійсного договору.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив його правильність та арифметичну вірність.

Крім того, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання з повернення позивачу орендованого майна, позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути 40-футовий контейнер TTNU 9247880 також підлягає задоволенню.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та заперечень про заявлених вимог не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28В, офіс 507; ідентифікаційний код 30150987) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнери України" (65104, місто Одеса, проспект Академіка Глушка, будинок 29, офіс 228; ідентифікаційний код 42163494) 55.139 (п`ятдесят п`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 85 коп. заборгованості, 6.725 (шість тисяч сімсот двадцять п`ять) грн 02 коп. пені та 4.962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28В, офіс 507; ідентифікаційний код 30150987) передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Контейнери України" (65104, місто Одеса, проспект Академіка Глушка, будинок 29, офіс 228; ідентифікаційний код 42163494) 40-футовий контейнер TTNU 9247880.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко