ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/183/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Денисевича А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька міська лікарня планового лікування" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2021 (Ціленко В.А.) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 (Сгара Е.В., Гетьман Р.А., Склярук О.І.) у справі №917/183/21

за позовом Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області до: 1) Кременчуцької районної ради Полтавської області; 2) Комунального некомерційного медичного підприємства Кременчуцька міська лікарня планового лікування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Кам`янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області (далі - Позивач) звернулася в Господарський суд Полтавської області з позовом до Кременчуцької районної ради Полтавської області (далі - Відповідач-1), Комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради "Кременчуцька центральна районна лікарня" (ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 здійснено заміну найменування на Комунальне некомерційне медичне підприємство Кременчуцька міська лікарня планового лікування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області) (далі - Відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 24.12.2020 "Про внесення змін до статуту та затвердження статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради "Кременчуцька центральна районна лікарня" в новій редакції", зареєструвавши зміни до статуту та змінивши адресу місцезнаходження лікарні на м.Кременчук, Відповідач-1 позбавив Позивача права вимагати передання у його комунальну власність комунальне підприємство на підставі пункта 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункта 39 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України. Внаслідок ухвалення рішення від 24.12.2020 "Про передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради "Кременчуцька центральна районна лікарня" Позивач був позбавлений права на мирне володіння майном лікарні, співвласником якої Позивач був до внесення змін до статуту, та позбавлено можливості отримати майно лікарні із спільної власності територіальних громад на підставі частини третьої пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Короткий зміст судових рішень, ухвалених судом першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.12.2021, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2023, позов задоволено повністю.

3.1. Визнано протиправною бездіяльність Відповідача-1, яка полягає у не розгляді пропозицій Позивача (Білецьківської сільської ради - до реорганізації) від 27.10.2020, від 16.12.2020, від 23.12.2020. Визнано незаконним та скасовано рішення Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про внесення змін до статуту та затвердження Статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня в новій редакції". Визнано недійсним статут Відповідача-2 в редакції, затвердженій рішенням Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про внесення змін до статуту та затвердження статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня в новій редакції". Визнано незаконним та скасовано рішення Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня". Зобов`язано Відповідача-1 розглянути пропозиції Позивача (Білецьківської сільської ради - до реорганізації) щодо належного Позивачу майна.

4. Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, мотивовано тим, що Відповідачем-1 в порушення частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийнято рішення про передачу цілісного майнового комплексу Відповідача-2 у комунальну власність Кременчуцької міської ради, чим позбавлено Позивача та інші територіальні громади без їх згоди права власності щодо майна лікарні, зокрема, отримання майна лікарні зі спільної власності територіальних громад на підставі частини третьої пункта 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

5. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів - Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області (далі - Третя особа).

Короткий зміст вимог касаційної скарги Третьої особи

6. Третя особа подала касаційну скаргу на рішення та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Аргументи учасників справи

Доводи Третьої особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

7. Судами попередніх інстанцій прийнято оскаржувані судові рішення без урахування висновку щодо застосування статей 13, 73, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справі №924/233/18 щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів і аргументів сторін, що мають значення для розгляду позовних вимог. Зокрема, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в залученні до участі у справі в якості третьої особи Кременчуцьку міську раду, а суд апеляційної інстанції, хоча і залучив до участі вказану особу, однак на зазначене порушення суду першої інстанції уваги не звернув. За твердженням скаржника, оскаржувані рішення, пов`язані з реалізацією Третьою особою на їх виконання певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, докази про що Третьою особою не могли бути надані внаслідок не залучення її судом до участі у справі. З огляду на зазначене, Кременчуцька міська рада не мала можливості скористатися своїми процесуальними правами в суді першої інстанції та надати документи для повного та всебічного розгляду справи. Крім того, оскаржувані рішення Відповідача-1, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а відтак їх скасування не породжує наслідків для Позивача та не є засобом поновлення інтересів Позивача.

8. Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосовано положення пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та пункту 39 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, і висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній. Зокрема, судами не враховано, що законодавець встановлює два критерії передачі майна до територіальної громади, це фізичне знаходження майна на певній території і задоволення потреб конкретної громади. Проте, суди не врахували наведеного та не надали належної оцінки тому, що майно знаходиться на території Кременчуцької міської територіальної громади, а тому пріоритетне право на це майно має вказана міська територіальна громада, а не Позивач, який розташований в іншому населеному пункті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача-2

9. Відповідач-2 також подав касаційну скаргу на рішення та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Аргументи учасників справи

Доводи Відповідача-2, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

10. Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосовано положення статей 1, 43, пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній. Зокрема, судами не враховано, що, зважаючи на те, що майно, яке є об`єктом передачі за спірними рішеннями, знаходиться на території Кременчуцької міської територіальної громади, а також з 2021 року фінансування здійснюється з бюджету цієї громади, у Відповідача-1 не було альтернативного вибору діяти на власний розсуд, оскільки зобов`язання щодо передачі за територіальним розташуванням та бюджетним фінансуванням в імперативному порядку закріплено законом.

11. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів порушення прав мешканців Кам`янопотоківської територіальної громади, а, отже, порушення прав саме Позивача у зв`язку з прийняттям Відповідачем-1 оспорюваних рішень.

Позиція інших учасників справи у відзиві на касаційні скарги

12. Позивач подав відзив на касаційні скарги, в якому просить відмовити у задоволенні касаційних скарг, а оскаржувані рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін. Зокрема, Позивач посилається на те, що:

12.1. доводи касаційних скарг про те, що оспорювані рішення є актами ненормативного характеру, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання, є необґрунтованими, оскільки такі акти можуть бути оскаржені і, відповідно до статті 21 ЦК України, скасовані в судовому порядку;

12.2. співвласниками лікарні не надавалася згода на передачу цілісного майнового комплексу лікарні у власність Третьої особи, а Позивачем приймалися рішення лише про надання згоди на прийняття до своєї власності цілісного майнового комплексу лікарні;

12.3. скаржники помилково вважають, що територіальний фактор знаходження нерухомого майна в м.Кременчук, має значення для передачі майна тільки у власність Кременчуцької міської територіальної громади;

12.4. будь-яких порушень норм процесуального права щодо визначення складу осіб (не залучення Третьої особи до участі у справі судом першої інстанції), на права та обов`язки яких може вплинути рішення у справі, судами попередніх інстанцій допущено не було;

12.5. Відповідач-1 в суді першої інстанції визнав позов у повному обсязі і судами попередніх інстанцій не були встановлені обставини, що визнання позову суперечить закону або порушує права та інтереси інших осіб.

13. Відповідач-1 відзив на касаційні скарги не надав, що у відповідності до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку.

14. Третя особа відзив на касаційну скаргу Відповідача-2 не надала, що у відповідності до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку.

15. Відповідач-2 відзив на касаційну скаргу Третьої особи не надав, що у відповідності до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку. Водночас, в засіданні суду касаційної інстанції 07.06.2023 представник Відповідача-2 усно зазначив, що підтримує доводи касаційної скарги Третьої особи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

16. Як встановили суди попередніх інстанцій, Відповідача-2 створено на підставі рішення 17 сесії Кременчуцької районної ради 7 скликання від 29.12.2017 (з урахуванням рішення 19 сесії 7 скликання Кременчуцької районної ради від 07.03.2018 "Про внесення змін до рішення 17 сесії районної ради 7 скликання від 29.12.2017 "Про реорганізацію Кременчуцької центральної районної лікарні шляхом перетворення в комунальне підприємство Кременчуцька центральна районна лікарня") відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" шляхом перетворення з Кременчуцької центральної районної лікарні (пункт 1.2 статуту Відповідача-2 у редакції до дати прийняття оскаржуваних рішень - 24.12.2020).

Згідно з пунктом 1.3 статуту Відповідача-2 (у редакції до 24.12.2020) лікарня Відповідача-2 є спільною власністю територіальних громад Кременчуцького району Полтавської області, зокрема, Піщанської ОТГ (Піщанської сільської ради), Омельницької ОТГ (Омельницької сільської ради), Пришибської ОТГ (Пришибської сільської ради), Новознам`янської ОТГ (Новознам`янської сільської ради), Недогарківської ОТГ (Недогарківської сільської ради), Білецьківської сільської ради, Кам`янопотоківської сільської ради, Келебердянської сільської ради, Потоківської сільської ради, Салівської сільської ради, Ялинцівської сільської ради та Новогалещинської селищної ради (Бондарівський старостинський округ) (ОТГ) в особі Відповідача-1.

Відповідач-2 створений на базі майна спільної власності територіальних громад, а саме Піщанської ОТГ (Піщанської сільської ради), Омельницької ОТГ (Омельницької сільської ради), Пришибської ОТГ (Пришибської сільської ради), Новознам`янської ОТГ (Новознам`янської сільської ради), Недогарківської ОТГ (Недогарківської сільської ради), Білецьківської сільської ради, Кам`янопотоківської сільської ради, Келебердянської сільської ради, Потоківської сільської ради, Салівської сільської ради, Ялинцівської сільської ради та Новогалещинської селищної ради (Бондарівський старостинський округ) (ОТГ) в особі Відповідача-1 (пункт 1.5 статуту Відповідача-2 у редакції до 24.12.2020).

Позивач листами від 27.10.2020, 16.12.2020, 23.12.2020 звертався до Позивача з пропозицією про надання згоди на передачу зі спільної власності територіальних громад Кременчуцького району всього майна, майнових комплексів, прав та повноважень засновника комунальних підприємств у комунальну власність Позивача та в першочерговому порядку про передачу лікарні Відповідача-2. Проте, листи Позивача залишені Відповідачем-1 без реагування.

16.1. Судами також встановлено, що Відповідач-1 рішенням від 24.12.2020 "Про внесення змін до Статуту та затвердження Статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня в новій редакції", зокрема: визнано Відповідача-1 єдиним засновником, власником та органом управління майном, що є спільною власністю територіальних громад Кременчуцького району Полтавської області; змінено адресу місцезнаходження медичного закладу з 39763, Полтавська область, Кременчуцький район, село Кам`яні Потоки, вулиця Центральна, 436 на 39627, Полтавська область, місто Кременчук, проспект Полтавський, будинок 40; виключено інформацію про власність Позивача, Білецьківської сільської ради, Піщанської ОТГ та інших територіальних громад Кременчуцького району Полтавської області на лікарню Відповідача-2 (пункти 1.3, 1.5, 1.6, 6.2 статуту); виключено інформацію про статутний капітал (пункт 7.7 статуту); виключено положення щодо права оперативного управління вказаним медичним закладом Позивачем, Білецьківською сільською радою, Піщанською ОТГ та іншими територіальними громадами Кременчуцького району Полтавської області (пункт 9.1 статуту).

Рішенням Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня" передано безоплатно зі спільної власності територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області цілісний майновий комплекс Відповідача-2 з активами, пасивами та чисельністю працюючих у комунальну власність Кременчуцької міської територіальної громади в особі Третьої особи.

Рішенням Третьої особи від 26.01.2021 вирішено, зокрема, прийняти безоплатно до комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади в особі Третьої особи єдиний майновий комплекс Відповідача-2 зі спільної власності територіальних громад Кременчуцького району Полтавської області в особі Відповідача-1, з усіма активами, пасивами та штатною чисельністю працюючих. Внесено зміни щодо складу власників (засновників) Відповідача-2 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме, вважати Третю особу єдиним власником (засновником) зазначеного медичного закладу.

17. Приймаючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій, керуючись пунктом 20 статті 43, частиною восьмою статті 60, пунктом 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дійшли висновку, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про наявність згоди територіальних громад Кременчуцького району Полтавської області (які були власниками лікарні Відповідача-2 до прийняття Відповідачем-1 оскаржуваних рішень) на передачу цього майна Відповідачу-1, а в подальшому Третій особі. Суди вказали, що рішення Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про внесення змін до Статуту та затвердження Статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня" та "Про передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня" мали прийматися з урахуванням інтересів Позивача та інших територіальних громад, у спільній власності яких перебувала лікарня Відповідача-2. При цьому, суди зазначають, що Відповідачем-1 протиправно не було розглянуто звернення Позивача від 27.10.2020, 16.12.2020, 23.12.2020 про передання зі спільної власності територіальних громад Кременчуцького району лікарні Відповідача-2 у комунальну власність Позивача.

17.1. З огляду на зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що Відповідачем-1 в порушення положень частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийнято обидва рішення від 24.12.2020.

17.2. Судом апеляційної інстанції зазначено, що в матеріалах справи наявна заява Відповідача-1, якою він визнав позовні вимоги Позивача в повному обсязі (заява Відповідача-1 №02-29/716 від 11.10.2021).

18. Колегія суддів Верховного Суду, розглянувши касаційні скарги, вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними у зв`язку з неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд з огляду на таке.

19. На підставі постанови Верховної Ради України №795 від 15.07.2020 "Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році" Кам`янопотоківською об`єднаною територіальною громадою 25.10.2020 проведені чергові вибори депутатів сільської ради та сільського голови. Рішеннями Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06.11.2020 розпочато повноваження депутатів Кам`янопотоківської сільської ради та розпочато реорганізацію Білецьківської сільської ради шляхом приєднання до Кам`янопотоківської сільської ради".

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Таким чином, як встановили суди попередніх інстанцій, Позивач є правонаступником усіх права та обов`язків, майна Білецьківської сільської ради.

20. Постановою Верховної Ради України №807-IX від 17.07.2020 "Про утворення та ліквідацію районів" ліквідовано Кременчуцький район у Полтавській області та утворено Кременчуцький район (з адміністративним центром у місті Кременчуці) у складі територій Глобинської міської, Горішньоплавнівської міської, Градизької селищної, Кам`янопотоківської сільської, Козельщинської селищної, Кременчуцької міської, Новогалещинської селищної, Оболонської сільської, Омельницької сільської, Піщанської сільської, Пришибської сільської, Семенівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

21. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з абзацом 15 частини першої статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, та через органи місцевого самоврядування.

Статтею 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" передбачено, що об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.

Частинами третьою та четвертою статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

З дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом.

Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Згідно з частиною восьмою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

22. 06.12.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій" №1009-IX від 17.11.2020, яким пункт 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" викладено в новій редакції, а саме, "10. З набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України."

22.1. Також Бюджетним кодексом України (пункт 39 Розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення") визначено, що районні ради здійснюють передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність сільських, селищних, міських територіальних громад установ та закладів, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного цим Кодексом.

22.2. З системного аналізу приписів пункту 10 розділу V названого Закону вбачається два випадки передачі об`єктів спільної власності територіальних громад району у комунальну власність територіальних громад: 1) за заявницьким принципом, тобто, за пропозицією сільських, селищних, міських рад рішенням, зокрема, районної ради (абзац третій пункта 10 розділу V Закону); 2) на виконання зобов`язання, встановленого Законом, правонаступником районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року (абзац четвертий пункта 10 розділу V Закону).

22.3. Верховний Суд зазначає, що за своїм змістом приписи абзаців третього та четвертого пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мають імперативний характер, позаяк у співвідношенні з частиною восьмою статті 60 цього Закону встановлюють два випадки обов`язкової передачі районною чи обласною радою об`єктів спільної власності територіальних громад на користь конкретної територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на передачу вказаних об`єктів.

22.4. У першому випадку (абзац третій пункта 10 розділу V Закону), передачі до комунальної власності відповідних територіальних громад підлягає майно (що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст), яке знаходиться на території цих громад та задовольняє виключно їх потреби.

Тобто, за заявницьким принципом (перший випадок) районна рада у прийнятті рішення про передачу об`єкта спільної власності району повинна керуватися наявністю двох обов`язкових критерієв: 1) об`єкт спільної власності територіальних громад знаходиться на території територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) відповідний об`єкт задовольняє колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої він знаходиться.

22.5. У другому випадку (абзац четвертий пункта 10 розділу V Закону), на виконання зобов`язання, покладеного законом на правонаступника районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, об`єкти спільної власності району передаються за такими двома обов`язковими критеріями: 1) об`єкти спільної власності територіальних громад знаходяться на території громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України.

23. Враховуючи наведене, судам слід з`ясувати, за яким саме з двох випадків приймалося спірне рішення, і, в залежності від встановленого, визначити, чи відповідає спірне рішення від 24.12.2020 "Про передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня" вимогам пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та пункту 39 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

24. Крім того, судам слід дослідити та встановити фактичне місцезнаходження (місцерозташування), а не лише юридичну адресу, як вказано в рішенні від 24.12.2020 "Про внесення змін до Статуту та затвердження Статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня в новій редакції", спірного майна, в залежності від чого встановити на території якої громади воно знаходиться, а також бюджетне фінансування спірного об`єкта та чи задовольняє спірний об`єкт спільної власності потреби виключно територіальної громади Позивача.

25. Щодо рішення Відповідача-1 від 24.12.2020 "Про внесення змін до Статуту та затвердження Статуту комунального некомерційного підприємства Кременчуцької районної ради Кременчуцька центральна районна лікарня в новій редакції", слід зазначити, що частиною першою статті 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з пунктом 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

25.1. З огляду на зазначене, не з`ясованим судами залишилося питання чи є визначення у вказаному рішенні Відповідача-1 юридичної адреси Відповідача-2 зміною за своєю суттю місцезнаходження юридичної особи і чи впливає ця зміна на реєстрацію місцезнаходження юридичної особи в розумінні наведених норм права.

26. Суди першої та апеляційної інстанції на наведене уваги не звернули та, не надавши оцінки всім матеріалам справи в цілому, не встановивши всіх обставин справи з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

27. Верховний Суд зазначає, що згідно з частинами першою та третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

28. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг, наведені в пунктах 8, 10 постанови (щодо застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та пункту 39 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України) у зв`язку із ненаданням судами оцінки наявним у матеріалах справи доказам шляхом повного, всебічного та безпосереднього їх дослідження та всім доводам учасників справи, що унеможливило встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, знайшли підтвердження, а тому судові рішення слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

29. Водночас, щодо посилання Третьої особи в касаційній скарзі на те, що спірне майно знаходиться на території Кременчуцької міської територіальної громади, а тому пріоритетне право на це майно має вказана міська територіальна громада, а не Позивач, який розташований в іншому населеному пункті (пункт 8 постанови), а також посилання Відповідача-2 в касаційній скарзі на те, що майно, яке є об`єктом передачі за спірними рішеннями, знаходиться на території Кременчуцької міської територіальної громади, а також з 2021 року фінансування здійснюється з бюджету цієї громади і у Відповідача-1 не було альтернативного вибору діяти на власний розсуд, оскільки зобов`язання щодо передачі за територіальним розташуванням та бюджетним фінансуванням в імперативному порядку закріплено законом (пункт 10 постанови), колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

30. Третя особа в касаційній скарзі послалася на те, що судами попередніх інстанцій прийнято оскаржувані судові рішення без урахування висновку щодо застосування статей 13, 73, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справі №924/233/18 щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів і аргументів сторін, що мають значення для розгляду позовних вимог (пункт 7 постанови). Зокрема, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в залученні до участі у справі в якості третьої особи Кременчуцьку міську раду, а суд апеляційної інстанції, хоча і залучив до участі вказану особу, однак на зазначене порушення суду першої інстанції уваги не звернув. За твердженням скаржника, оскаржувані рішення, пов`язані з реалізацією Третьою особою на їх виконання певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, докази про що Третьою особою не могли бути надані внаслідок не залучення її судом до участі у справі. З огляду на зазначене, Кременчуцька міська рада не мала можливості скористатися своїми процесуальними правами в суді першої інстанції та надати документи для повного та всебічного розгляду справи.

30.1. Так, у справі №924/233/18 Верховний Суд звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, застосування судами статей 13, 73, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України у кожній справі під час дослідження доказів та встановлення обставин є обов`язковим для судів.

30.2. Так, судом першої інстанції при прийнятті рішення залишено без задоволення клопотання Позивача про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Суд керувався тим, що Позивачем не надано доказів або наведених беззаперечних обставин які б підтвердили, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. В клопотанні вказано лише те, що оспорюване рішення Кременчуцької районної ради від 24.12.2020 мало наслідки для Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Суд зазначив, що предметом даного спору є законність прийняття вказаного рішення, а не наслідки, обов`язки та права, які виникли на його підставі та є поза межами заявленого Позивачем предметом позову.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку ухвалою від 17.01.2023 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області. Суд зазначив, що, враховуючи, що судове рішення у справі №917/183/21 може вплинути на права, законні інтереси та обов`язки Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, існує необхідність залучення зазначеної особи до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів.

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що рішення у цій справі може вплинути на права, законні інтереси та обов`язки Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Пунктом 4 частини третьої статті 277 ГПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Здійснивши апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, апеляційним господарським судом залишено без змін оскаржуване в апеляційному порядку рішення. При цьому, судом не зроблено висновок про те, що рішення суду першої інстанції не прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки Третьої особи, яка не була залучена до участі у справі, що може свідчити про те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки Третьої особи, яку не було залучено до участі у справі (залишено без задоволення клопотання Позивача про залучення Третьої особи до участі у справі), а це, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 277 ГПК України, є наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення, що судом апеляційної інстанції зроблено не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції під час перегляду рішення місцевого господарського суду, не надав оцінку вказаним вище діям суду першої інстанції та залишив без реагування питання розгляду судом першої інстанції вказаного клопотання Позивача.

30.3. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги Третьої особи, наведені в пункті 7 постанови заслуговують на увагу.

31. Щодо доводів касаційної скарги Третьої особи, наведені в пункті 8 постанови, а саме, що оскаржувані рішення Відповідача-1, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, а відтак їх скасування не породжує наслідків для Позивача та не є засобом поновлення інтересів Позивача, колегія суддів виходить з такого.

31.1. Частиною першою статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Разом з тим, із зазначеного рішення Конституційного Суду України вбачається, що такі рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в інший спосіб.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

31.2. Отже, зважаючи на наведені норми права, рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

32. Щодо доводів касаційної скарги Відповідача-2, про які зазначено в пункті 11 постанови, колегія суддів зазначає, що, в залежності від встановлених судами попередніх інстанцій під час нового розгляду обставин справи, судами має бути встановлено наявність порушення прав та (або) законних інтересів Позивача внаслідок прийняття Відповідачем-1 рішень від 24.12.2020, зокрема, чи пов`язаний цей спір з майновим інтересом Позивача на отримання у комунальну власність приміщення Відповідача-2 та відповідних надходжень від податків.

33. Крім того, як зазначалося вище (пункт 17.2 постанови), суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявна заява Відповідача-1, якою він визнав позовні вимоги Позивача в повному обсязі (заява Відповідача-1 №02-29/716 від 11.10.2021).

33.1. За змістом пункту 1 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

33.2. Як свідчать матеріали справи заява Відповідача-1 про визнання позовних вимог в повному обсязі надійшла до суду першої інстанції 26.10.2021.

33.3. Однак, відповідного рішення щодо зазначеної заяви про визнання одним з Відповідачів позову згідно зі статтею 191 ГПК України судом першої інстанції постановлено не було. Апеляційна інстанція зазначеного не врахувала під час прийняття постанови, оскільки не дала оцінку вказаним діям суду першої інстанції.

34. З доводами відзиву, наведеними у пункті 12.1 постанови, колегія суддів погоджується з підстав, наведених у пунктах 31.1-31.2 постанови.

35. Щодо доводів відзиву, наведених у пунктах 12.2, 12.3 постанови, колегія суддів вважає їх передчасними, з підстав, наведених у пунктах 22.3-24 постанови.

36. Доводи, наведені у пункті 12.4 постанови, судова колегія відхиляє з підстав, наведених у пункті 30.2 постанови.

37. Посилання Позивача у відзиві на касаційні скарги, наведене в пункті 12.5 постанови, колегія суддів відхиляє, з підстав, наведених у пунктах 33-33.3 постанови.

38. Колегія суддів зазначає, що у пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява №4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див.рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

39. За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно із частиною третьою статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

40. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз сукупного зв`язку зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

41. З урахуванням наведеного касаційні скарги Відповідача-2 та Третьої особи підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

42. Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Щодо судових витрат

43. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315 - 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька міська лікарня планового лікування" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у справі №917/183/21 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Суховий

Судді І. Берднік

В. Зуєв