РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2023Справа № 910/4553/23

За позовомДержавного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
доПриватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"
простягнення 140 522,32 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Демченко С.В.;

від відповідача: Радченко Р.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/4553/23 за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі також - позивач, ДП "Бориспіль") до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі також - відповідач, ПрАТ "МАУ") про стягнення 107 977,20 грн пені, 6 478,63 грн 3% річних, 26 066,49 грн інфляційних втрат.

Підготовче засідання у справі призначено на 04.05.2023.

12.04.2023 відповідачем подано відзив на позов, а 24.04.2023 позивач долучив відповідь на відзив.

Крім того, 28.04.2023 відповідач в порядку ст. 167 Господарського процесуального кодексу України надав письмові заперечення на відповідь на відзив.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 08.06.2023.

Безпосередньо в судовому засіданні 08.06.2023 представники сторін надали усні пояснення на підтвердження своїх доводів.

Суд заслухав вступне слово, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 08.06.2023 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відповідно до пункту 2.1. Статуту, створене для здійснення господарської діяльності з метою: отримання прибутку (доходу) від здійснення господарської діяльності; наземного і технічного обслуговування повітряних суден авіакомпаній, що використовуються на внутрішніх, міждержавних і міжнародних повітряних лініях; своєчасного задоволення попиту економіки та суспільних потреб у наданні першочергових послуг для здійснення авіаційних перевезень пасажирів та вантажу; забезпечення авіаційної безпеки та безпеки польотів.

17.06.2022 вступив в дію Додаток В1.0/02.1-14/1-04 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) (далі також - Додаток), укладений між ДП «Бориспіль» (як обслуговуючою компанією) та ПрАТ «МАУ» (як перевізником).

Згідно з Преамбулою Додатку, його складено у відповідності до спрощеної процедури, де сторони погоджуються про те, що умови Основної угоди та Додатку А до СУНО від січня 2013 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосовуються так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі. Підписавши цей Додаток В, сторони підтверджують, що вони ознайомлені з зазначеною вище Основною угодою та Додатком А.

Відповідно до під-параграфу 1.1. Параграфу 1 «Наземне обслуговування та ціни» Додатку для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час обслуговуюча компанія надає такі зазначені в Додатку А послуги:

- послуги з обслуговування вантажу: послуги з обробки вантажу (експорт/імпорт) та послуги з обробки трансферного вантажу,

- спеціальні послуги, (далі разом - послуги).

У під-параграфі 2.1. Параграфу 2 «Додаткові послуги та ціни» Додатку сторони встановили, що всі послуги, що не перелічені в Параграфі 1 Додатку, будуть надаватись обслуговуючою компанією на запит перевізника і за додаткову плату згідно з поточними місцевими тарифами (Довідковий матеріал № 2).

В Довідковому матеріалі № 2 до Додатку сторони домовилися, що послуги з управління завантажувальним обладнанням (п. 49) включають № послуги згідно з Додатком А СУНО: п. 6.3.1.(а)(1)(2) забезпечити місце зберігання стандартного засобу пакетування ( СЗП) для (1) СЗП пасажирських ПС (2) СЗП вантажних ПС та 6.3.2. вживати заходів щодо запобігання пошкодженню, крадіжці або несанкціонованому використанню СЗП перевізника, що перебувають під охороною у обслуговуючої компанії. Негайно повідомляти перевізника про будь-яке пошкодження чи втрату, вартість послуг за одну добу або її частину за один СЗП - 38, 00 грн (без ПДВ).

Порядок розрахунків між сторонами за надані/ отримані послуги визначений в Параграфі 4 Додатку.

Відповідно до під-параграфу 4.4. Параграфу 4 Додатку, за надані послуги обслуговуюча компанія виписує перевізнику рахунки, які представник перевізника (який має належним чином оформлену довіреність на отримання рахунків та актів приймання-здачі виконаних послуг від імені перевізника) зобов`язаний самостійно отримати в бухгалтерії обслуговуючої компанії для проведення звірки за наступною схемою:

- до 14-го числа звітного місяця за послуги, що були надані у період з 01-го по 7-ме число звітного місяця;

- до 22-го числа звітного місяця за послуги, що були надані в період з 8-го по 15-те число звітного місяця;

- до 30-го числа звітного місяця за послуги, що були надані у період з 16-го по 23-тє число звітного місяця;

- до 7-го числа місяця, що слідує за звітним за послуги, що були надані у період з 24-го по останнє число звітного місяця.

Рахунки виставляються в національній валюті України. Сторони домовилися, що датою отримання рахунків буде вважатися кожне 14-те, 22-е, 30-е та 07-е число кожного місяця (відповідно), незалежно від дати їх фактичного отримання перевізником. Якщо дата припадає на вихідний день, в такому випадку датою отримання рахунків буде вважатися наступний за таким вихідним робочий день.

У разі, якщо перевізник не отримав оригінали рахунків та Актів у зазначені вище строки, вони направляються перевізнику електронною поштою на адреси: , , ,

При цьому копії рахунків, надіслані обслуговуючою компанією на вищевказану/і електронну/і адресу/и мають юридичну силу оригіналів до моменту отримання оригіналів перевізником.

У під-параграфах 4.5 та 4.11 Параграфу 4 Додатку сторони погодили, що рахунки виставляються на основі:

- складених по кожному рейсу Карт на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль (надалі - Карта),

- карток обліку послуг з наземного обслуговування ПС (надалі - Картка обліку),

- копій Актів за надані послуги, що видає організація, яка проводить утилізацію незапитаного вантажу,

- копій розрахункових та інших документів з інформацією про витрати обслуговуючої компанії, пов`язані з митним декларуванням, отриманням всіх необхідних дозвільних документів для забезпечення процедури передання незапитаних вантажів в режим знищення (у тому числі транспортування), та здійснення безпосередньо процедури утилізації,

- документів, які підтверджують терміни зберігання вантажу на складі обслуговуючої компанії (авіа вантажна накладна AWB та вантажний маніфест),

- звітів,

- заявки перевізника з відміткою працівника обслуговуючої компанії,

- інших облікових документів обслуговуючої компанії (далі - облікові документи).

Облікові документи Обслуговуючої компанії підписуються представниками обох сторін:

- з боку перевізника: - командиром повітряного судна - або - представником перевізника, за умови, що він наддасть до обслуговуючої компанії належним чином оформлену довіреність на підписання облікових документів;

- з боку обслуговуючої компанії: - агентом з наземного обслуговування або - іншою належним чином уповноваженою особою.

Згідно з під-параграфом 4.6 Параграфу 4 Додатку, разом з оригіналом рахунку перевізник отримує складений обслуговуючою компанією Акт. Перевізник зобов`язаний повернути підписаний Акт в бухгалтерію обслуговуючої компанії протягом 6 (шести) календарних днів з дати його отримання.

Якщо протягом 6 (шести) календарних днів Акт не буде повернуто до обслуговуючої компанії, він вважається підписаним Сторонами.

Нарахування ПДВ здійснюється згідно з чинним законодавством України.

Як стверджує позивач, у період з серпня 2022 по листопад 2022 на виконання умов Додатку, він надавав відповідачу послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для повітряного судна% - за 1 добу або її частину за 1 СЗП та додаткові послуги, про що виставлено відповідні рахунки.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що відповідач порушив порядок та строки отримання рахунків-фактур, зокрема не з`явився для отримання рахунків-фактур та актів приймання-здачі до бухгалтерії позивача, електронні копії таких документів були направлені відповідачу на електронні адреси вказані у Додатку. Відповідач прострочив оплату наданих послуг, а наявну перед позивачем заборгованість підтвердив, зокрема, у листі № 05-02-03 від 02.02.2023.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач наголосив на наступному:

- через початок повномасштабного вторгнення та як наслідок закриття повітряного простору над Україною для цивільної авіації, авіакомпанія, як комерційне підприємство, що виконувала перевезення пасажирів та багажу повітряним транспортом, була змушена повністю зупинити виконання рейсів з/до України, що у свою чергу мало наслідком припинення здійснення нормальної господарської діяльності підприємства та як наслідок унеможливило отримання будь-якого прибутку;

- авіакомпанія вживає всіх доступних заходів, направлених на виконання її фінансових зобов`язань перед контрагентами, у тому числі перед позивачем;

- відповідач не мав змоги виконати своєчасно свої зобов`язання перед позивачем, з огляду на виникнення форс-мажорних обставин;

- на думку відповідача стягнення штрафних (фінансових) санкцій за прострочення виконання зобов`язань за Додатком є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення, ступеню вини відповідача у такому простроченні, а також положенням чинного законодавства та умовам договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов Додатку позивач надав відповідачу в період з серпня 2022 по листопад 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для повітряного судна% - за 1 добу або її частину за 1 СЗП та додаткові послуги, про що виставлено відповідні рахунки-фактури, а саме:

- рахунок-фактуру від 31.08.2022 № 171/84 за надані у серпні 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 С3П на загальну суму 152 668, 80 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2022;

- рахунок-фактуру від 31.08.2022 № 171/85 за надані у серпні 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 35 340, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2022;

- рахунок-фактуру від 22.09.2022 № 71/396 за надані у період з 21.09.2022 по 22.09.2022 додаткові послуги на загальну суму 13 320, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 22.09.2022;

- рахунок-фактуру від 29.09.2022 № 71/400 за надані у період з 28.09.2022 по 29.09.2022 додаткові послуги на загальну суму 14 760, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 29.09.2022;

- рахунок-фактуру від 30.09.2022 № 71/401 за надані у вересні 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 147 744, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.09.2022;

- рахунок-фактуру від 06.10.2022 № 71/402 за надані у період з 05.10.2022 по 06.10.2022 додаткові послуги на загальну суму 26 856, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 06.10.2022;

- рахунок-фактуру від 20.10.2022 № 71/404 за надані у період з 06.10.2022 по 20.10.2022 додаткові послуги на загальну суму 21 456, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 20.10.2022;

- рахунок-фактуру від 27.10.2022 № 71/405 за надані у період з 26.10.2022 по 27.10.2022 додаткові послуги на загальну суму 9 072, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 27.10.2022;

- рахунок-фактуру від 31.10.2022 № 71/411 за надані у жовтні 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 152 668, 80 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.10.2022;

- рахунок-фактуру від 31.10.2022 № 71/412 за надані у жовтні 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 35 340, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.10.2022;

- рахунок-фактуру від 10.11.2022 № 71/413 за надані у період з 02.11.2022 по 10.11.2022 додаткові послуги на загальну суму 18 144, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 10.11.2022;

- рахунок-фактуру від 17.11.2022 № 71/414 за надані у період з 16.11.2022 по 17.11.2022 додаткові послуги на загальну суму 25 164, 00 грн (з ПДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 11.11.2022;

- рахунок-фактуру від 24.11.2022 № 71/417 за надані у період з 23.11.2022 по 24.11.2022 додаткові послуги на загальну суму 14 100, 00 грн (з ПІДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 24.11.2022;

- рахунок-фактуру від 30.11.2022 № 71/424 за надані у листопаді 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗ для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 34 200, 00 грн (з ПІДВ) та склав акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2022;

- рахунок-фактуру від 30.11.2022 № 71/435 за надані у листопаді 2022 послуги з забезпечення місця зберігання СЗП для ПС - за 1 добу або її частину за 1 СЗП на загальну суму 152 668, 80 грн (з ПДВ) та склав акт приймания-здачі виконаних послуг від 30.11.2022.

Як наголошує позивач та не було спростовано відповідачем, ПрАТ «МАУ» виконало розрахунки за надані послуги з пропуском погоджених сторонами строків виконання зобов`язань.

Факт прострочення відповідачем строків на оплату існуючої заборгованості підтверджується, у тому числі, листом № 05-02-03 від 02.02.2023.

За прострочення виконання зобов`язань позивачем заявлено до стягнення з відповідача 107 977, 20 грн пені, 6 478, 63 грн 3% річних та 26 066, 49 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк установлений договором або законом. Якщо в результаті прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора він може відмовитися від прийняття виконання й вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого Додатком строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 6 478, 63 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого Додатком строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 26 066,49 грн підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до під-параграфу 4.8. Параграфу 4 Додатку, при невиконанні перевізником умов щодо оплати наданих послуг відповідно до під-параграфу 4.6. Параграфу 4 Додатку, на шостий банківський день з дати отримання рахунків, перевізнику буде нараховуватися пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за Додатком зі сплати за надані позивачем послуги не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив. Відповідно, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідні періоди.

За висновками суду, розрахунок пені, який наданий позивачем є арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 107 977, 20 грн.

Стосовно посилань відповідача на виникнення форс-мажорних обставин, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Дійсно, за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України). Тобто, можна звільнити від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок буде оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому, той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом.

Аналогічного висновку дійшов і ВС й у постанові від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Довідка ТПП - єдиний регламентований законодавством і загальноприйнятий документ, який підтверджує факт настання форс-мажорних обставин. Але для суду одного документу може бути недостатньо. Судова практика одностайна в тому, що обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально (Постанова ВС від 15 лютого 2022 р. у справі № 910/4532/21). Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України. При цьому, щоб засвідчити форс-мажорні обставини, особі необхідно звернутися до ТПП, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання;

При цьому, сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин - обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими доказами. Така позиція ВС викладена в постанові від 21 липня 2021 р. по справі № 912/3323/20.

Відповідно до регламенту Торгово-промислової палати України, остання засвідчує форс-мажорні обставини з усіх питань договірних відносин. Регіональні ТПП можуть засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком зобов`язань за зовнішньоторговельними угодами і міжнародними договорами України, зовнішньоекономічними угодами, а також угодами між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою, тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за них настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

За умовами п. 6.2. регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви подається окремий комплект документів, зокрема копія договору (контракту, угоди) з відповідними додатками, специфікаціями та інші документи, що підтверджують обсяг і термін настання виконання зобов`язання.

На обґрунтування своїх доводів відповідач наголосив, що 17.06.2022 вступив в дію Додаток В1.0/02.1-14/1-04 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) між МАУ та ДП «Бориспіль», у нормах Параграфу 8 якого зазначено, що сторони домовились, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), незалежних від волі сторін, таких як: війна, бойові дії, блокада, ембарго, інші міжнародні санкції, інші дії держав, які виключають можливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха чи природні явища, сторони звільняється від виконання своїх зобов`язань на період цих обставин. Якщо умови форс-мажору продовжується більше 30 календарних днів, кожної сторін має право на розірвання Додатку і не несе відповідальності за це при умові, якщо повідомить про це іншу сторону не пізніше, ніж за 20 календарних днів до розірвання офіційним листом, який буде вважатися невід`ємною частиною Додатку. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін до Додатку. Перевізник повинен оплатити послуги, надані йому раніше обслуговуючою компанією. Достатнім підтвердженням виникнення форс-мажорних обставин стане документ, виданий уповноваженим на це органом, що визначений чинним законодавством України.

Суд зауважує, що збройна агресія російської федерації дійсно є форс-мажорною обставиною в розумінні українського законодавства, однак не механізмом універсальної дії, а сертифікат ТПП не може бути абсолютним доказом неможливості належного виконання зобов`язання. Форс-мажор - це механізм захисту, а не зловживання.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність форс-мажорних обставин та підстав для звільнення від відповідальності за несвоєчасне та неповне виконання зобов`язань за Додатком.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, вул. Лисенка, 4, м. Київ; ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ) 107 977,20 грн пені, 6 478,63 грн 3% річних, 26 066,49 грн інфляційних втрат та 2684,00 грн судового збору. Видати наказ.

3. Повернути Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 12 124,51 грн, перерахований згідно з платіжною інструкцією № 249 від 30.01.2023, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 910/4553/23.

4. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2023 року.

Суддя Ю.О.Підченко