ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Справа № 903/769/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Наєв Д.С.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Шевцова Т.М.

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта"

на рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 р.

ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 29.12.2022 р.

у справі № 903/769/22 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта"

до відповідача Приватна фірма "Ривеніс"

про розірвання договору та стягнення 2337534 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 р. у справі № 903/769/22 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Приватної фірми "Ривеніс" про розірвання договору оренди перекачувальної станції на шасі вантажного автомобіля від 18.04.2022 р. № 6 та стягнення 2337534 грн. 20 коп. авансової плати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 21 грудня 2022 року у справі № 903/769/22 та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртранснафта" в повному обсязі.

Позивач Акціонерне товариство "Укртранснафта" вважає рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 у справі № 903/769/22 необгрунтованим і ухваленим на підставі недоведених обставин, які мають значення для справи, та які суд першої інстанції визнав встановленими, а також на підставі висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи, виходячи із наступного.

Щодо наявності першої умови, передбаченої ч.2 ст.652 ЦК України, необхідної для розірвання договору в судовому порядку, а саме те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане (обгрунтування істотної зміни обставин). Позивач доводить, що необхідність укладення спірного договору обґрунтовувалась введенням на території України воєнного стану, утворенням дефіциту пального на ринку та терміновою потребою забезпечити державу та Збройні сили України паливом за завданням Уряду.

Враховуючи, що позивачу було передане в управління частину магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок", за допомогою якого забезпечується транспортування дизельного палива в Україну (відсутні альтернативні варіанти постачання нафтопроводом дизельного палива), позивач розробив альтернативний варіант для забезпечення потреб економіки та Збройних Сил України у дизельному паливі, який передбачав необхідність спеціальної техніки, яка і була орендована позивачем у відповідача. Метою укладення договору було технічне забезпечення організації перевалки імпортного дизельного палива із залізничних вагоноцистерн європейського розміру колії на вагоно-цистерни вітчизняного розміру колії за допомогою спеціальної техніки, яка є об`єктом оренди, а саме трьох пересувних насосних станцій ПСГ-160 на базі ЗІЛ-ІЗО.

Відтак, спірний договір був укладений позивачем під впливом виключних обставин - термінової необхідності щодо забезпечення потреби держави України в цілому та Збройних Сил України, зокрема, у дизельному пальному в умовах військової агресії рф, та відсутності можливості здійснювати таке транспортування трубопровідним транспортом.

Доводить, що позивач не міг спрогнозувати зміну геополітичної ситуації, та те, що Угорщина підтвердить можливість поставок пального на територію України трубопровідним транспортом.

Відтак, позивач в момент укладення договору не знав та не міг знати про можливу зміну зазначених обставин, що виключає необхідність оренди спеціальної техніки за договором.

Вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано не врахував доводи позивача та прийшов до неправильного висновку про те, що позивач в момент укладення спірного договору був обізнаний про зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору.

Також звертає увагу, що спірний договір був укладений позивачем під впливом виключних обставин - термінової необхідності забезпечення потреби держави України в цілому та Збройних Сил України зокрема, у дизельному пальному, і позивач діяв не в інтересах своєї господарської діяльності, а з урахуванням статусу переданого в управління позивачу майна, про що і зазначено в самому договорі управління активами (майном) від 30.06.2021 р. (п.3.1 зазначеного договору).

Звертає увагу, що договір оренди перекачувальної станції на шасі вантажного автомобіля від 18.04.2022 № 6 був підписаний саме Управителем майна АТ "Укртранснафта", який діє на підставі договору управління активами (майном) від 30.06.2021 р.

Відтак, твердження суду про те що умовами договору оренди не передбачено його укладення саме та виключно з метою управління частиною магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок" не відповідає дійсним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Встановлення судом факту можливості використання орендованого майна саме з метою забезпечення управління частиною магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок" є важливим юридично значущим фактом, однак, суд встановив його невірно.

Щодо другої умови - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. У разі наявної можливості транспортування дизельного палива трубопроводом у позивача не виникла б необхідність у транспортуванні палива залізничним транспортом, який і передбачав необхідність оренди спеціальної техніки.

Можливість транспортування дизельного палива трубопроводом залежала тільки від домовленостей керівництва двох держав - України та Угорщини. Враховуючи досягнуту домовленість між Україною та Угорщиною щодо транспортування дизельного палива трубопровідним транспортом, у позивача як у монополіста у наданні відповідних послуг, виник обов`язок підписати договір з компанією MOL (Угорщина).

Відхиляючи наявність третьої та четвертої умови суд першої інстанції зазначив наступне: "Посилання позивача, що враховуючи досягнення позивачем домовленостей з компанією MOL (Угорщина) виконання спірного договору призводить до значних фінансових витрат, які наразі є необгрунтованими, оскільки опломбована техніка не використовується та опломбована, не приймається судом". Натомість скаржник доводить повну втрату цінності орендованого майна з урахуванням наведених вище обставин. Пояснює, що виконання спірного договору наразі втратило інтерес для позивача і є таким, що призводить не тільки до зменшення цінності отримуваного за договором але і до зменшення розміру доходів від управління активами, оскільки позивач сплачує орендну плату за оренду техніки, яка не використовується.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, порушуючи принцип рівності сторін, необгрунтовано відхилив твердження позивача і вказав тільки на те, що розірвання договору призведе виключно до завдання збитків відповідачу у формі упущеної вигоди.

Просить врахувати наведене, задоволити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта", скасувати рішення суду першої інстанції і задоволити позовні вимоги повністю.

Відповідач Приватна фірма "Ривеніс" в своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає, що висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі не спростовані, а вимоги апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, тому задоволенню не підлягають.

Вважає безпідставним посилання скаржника на те, що начебто договір був укладений з метою доставки нафтопродуктів саме на кордоні з Угорщиною. Доводить, що таке твердження суперечить умовам та меті договору оренди. В договорі не зазначено про те, що він спрямований на задоволення потреб лише якогось одного проекту та постачання нафтопродуктів саме з Угорщини. Звертає увагу. що в своїй позовній заяві позивачем зазначалось, що "враховуючи складну ситуацію в країні, нагальну необхідність у вирішенні питання щодо поставок дизельного палива, позивач розробив альтернативний варіант забезпечення потреб економіки та Збройних Сил України у дизельному паливі, а саме, варіант організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу". Тобто - не лише з території Угорщини, як зазначає позивач, але й з усього Європейського Союзу.

Звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження так званої неефективності та збитковості його проекту, на який орендувалась спецтехніка. Натомість строк оренди визначається не тим, як позивач використовує об`єкт оренди, а від часу повернення за актом приймання-передачі об`єкта оренди. Також відповідач наголошує, що такий правовий режим як складання в односторонньому порядку актів про постановлення спецтехніки на площадку та опломбування її договором оренди не передбачений, а тому такі дії позивача не мають жодного правового значення, не припиняють відносини оренди та не звільняють від сплати орендних платежів. Про такі свої дії позивач відповідача не повідомляв, представників відповідача для складання актів не запрошував.

Доводить, що дострокове розірвання договору матиме наслідком упущену вигоду для відповідача, яку суд повинен врахувати при вирішенні питання розірвання договору.

Вважає, що судом правильно оцінені обставини надсилання проекту додаткової угоди позивачем/скаржником. Зокрема, пояснює, що в листі 18.08.2022 р. №05-02/20/4500-22 скаржником наводились твердження про відсутність перспектив та виробничої необхідності перевалки дизельного палива на кордоні України з Угорщиною, а тому пропонувалось розірвати спірний договір оренди. Однак, долучена до листа додаткова угода не містила дати підписання/розірвання, не містила підпису повноважного представника та печатки скаржника, тобто - не містила волевиявлення на укладення додаткової угоди, а також не передбачала порядку та строків приймання-передачі об`єкта оренди з оренди.

Звертає увагу, що в апеляційні скарзі не спростовано вірності висновку суду першої інстанції щодо відмови в позовній вимозі стягнути з відповідача орендної плати в сумі 2337534,20 грн.

В своїх письмових поясненнях від 19.04.2023 № 04-03/11/2614-23 позивач/скаржник Акціонерне товариство "Укртранснафта" додатково наголошує, що враховуючи відсутність необхідного ресурсу для здійснення поставок дизельного палива трубопровідним транспортом, позивачем і було розроблено альтернативний варіант організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу.

Відповідний вид транспортування був обраний позивачем тільки у зв`язку із відсутністю можливості здійснювати транспортування дизельного палива трубопровідним транспортом. У зв`язку із чим саме Управитель майна АТ "Укртранснафта" підписав договір оренди від 18.04.2022 № 6, оскільки АТ "Укртранснафта" здійснює господарську діяльність з транспортування нафти, а Управитель майна АТ "Укртранснафта" - господарську діяльність з транспортування дизельного палива.

В судових засіданнях представник позивача/скаржника Акціонерного товариства "Укртранснафта" надала пояснення по суті спору, підтримала апеляційну скаргу. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду № 991/1285/21 від 23 лютого 2021 року накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування об`єктами нерухомого майна, будівлями, спорудами, технологічними об`єктами та лінійними ділянками, які безпосередньо задіяні у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок" та передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Пунктом 4 зазначеної ухвали визначено порядок зберігання майна, зазначеного в пункті 2 резолютивної частини ухвали, шляхом передачі на відповідальне зберігання АТ "Укртранснафта" /а.с. 14-28/. На підставі договору, укладеного 30.06.2021 з АРМА, позивач АТ "Укртранснафта" є управителем активами (майном) /а.с. 29-32/.

Постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1082 від 05.07.2021 р. видано АТ "Укртранснафта" ліцензію на право провадження господарської діяльності з транспортування нафтопродуктів магістральним трубопроводом на території Житомирської, Рівненської, Хмельницької, Тернопільської, Львівської за Закарпатської областей /а.с. 55/.

18.04.2022 р. Приватною фірмою "Ривеніс"/орендодавець та управителем майна АТ "Укрнафта" як орендарем укладений договір оренди перекачувальної станції на шасі вантажного автомобіля № 6 /а.с. 33-39/.

За умовами договору орендодавець передає в строкове платне користування орендареві 3 одиниці спеціальної техніки, згідно з додатком 1 до цього договору (п. 1.1). Вартість об`єкта оренди становить 4 032 000 грн. (п. 1.4).

Відповідно до п. 2.1 договору об`єкт оренди має використовуватися орендарем для перекачування світлих нафтопродуктів із залізничних цистерн до резервуарів та у зворотному напрямку, внутрішньо складського перекачування світлих нафтопродуктів, налив світлих нафтопродуктів у автоцистерни та резервуари, які встановлені на автомобільних транспортних засобах, перекачування світлих нафтопродуктів до початкових насосних станцій польових магістральних трубопроводів.

За умовами п. 3.2.1 погоджено, що орендар має право передати об`єкт оренди у суборенду згідно з його цільовим призначенням за попереднім письмовим погодженням із орендодавцем.

Орендна плата за користування об`єктом оренди визначена у сумі 3 600 000 грн. на рік (п. 4.1) і сплачується шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця протягом 10 календарних днів після підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди на підставі рахунку (п. 4.2).

Сторонами погоджено, що у випадку дострокового розірвання договору орендодавець зобов`язується протягом 10 календарних днів з моменту його розірвання повернути кошти, сплачені орендарем в рахунок орендної плати згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, за вирахуванням вартості фактично наданих послуг оренди (п. 4.3).

Відповідно до умов п.п. 5.2-5.3 передання об`єкта оренди в користування та його повернення оформляється актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками (у разі використання), і об`єкт оренди вважається переданим в оренду та поверненим із оренди з моменту підписання обома сторонами відповідного акту приймання-передачі.

Строк оренди - один календарний рік (365 днів) з моменту прийняття об`єкта оренди (п. 6.1). Строк оренди може бути змінений виключно за взаємною згодою сторін, крім випадків, передбачених договором (п. 6.3). У випадку припинення чи скасування воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях орендар має право достроково припинити дію (розірвати) цього договору в односторонньому порядку шляхом направлення орендодавцю письмового повідомлення про таке розірвання. Датою припинення дії (розірвання) цього договору в такому випадку вважатиметься 5-й робочий день з дати відправлення відповідного повідомлення орендодавцю або дата отримання орендодавцем відповідного повідомлення орендаря, якщо вона настане раніше вказаного терміну (п. 6.4).

Договір оренди набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє до завершення строку оренди, визначеного в п. 6.1 договору, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання (9.1).

Умовами п. 9.4 договору визначено, що якщо інше прямо не передбачено даним договором або чинним законодавством України, зміни у даний договір можуть бути внесені тальки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору. Якщо інше прямо не передбачено даним договором або чинним законодавством України, даний договір достроково може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору (п. 9.6).

18.04.2022 р. сторонами підписані акти прийому-передачі транспортних засобів /а.с. 41-46/.

26.04.2022 р. на виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу орендну плату за користування об`єктами оренди в сумі 3600000 грн. /а.с. 47/.

Отже, між сторонами на умовах зазначеного договору відбулись правовідносини з оренди, які врегульовані нормами параграфу 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Глави 58 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У позовній заяві позивач зазначив, що необхідність укладення договору оренди обґрунтовувалась введенням на території України воєнного стану, утворення дефіциту пального на ринку та терміновою потребою забезпечити державу та Збройні сили України паливом. Враховуючи, що позивачу передано в управління частину магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок", за допомогою якого забезпечується транспортування дизельного палива в Україну (відсутні альтернативні варіанти постачання нафтопроводом дизельного палива), Урядом України зобов`язано позивача в короткі строки забезпечити поставку дизельного палива на територію України для потреб економіки і Збройних Сил України. З метою забезпечення потреб економіки і Збройних Сил України у дизельному паливі позивачем велися перемовини щодо можливості поставок дизельного палива з території Угорщини, однак представники угорської сторони заявляли про відсутність необхідного ресурсу для поставок паливно-мастильних матеріалів на ринок України. У зв`язку з чим та враховуючи нагальну необхідність у вирішенні питання щодо поставок дизельного палива у країні, позивач розробив альтернативний варіант забезпечення потреб економіки та Збройних Сил України у дизельному паливі, а саме, варіант організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу.

В подальшому, у кінці травня 2022 року позивачем з компанією МОL (Угорщина) досягнуто домовленість щодо технічної можливості постачання в Україну дизельного палива трубопровідним транспортом шляхом реверсного використання МНПП "Самара-Західний напрямок". В результаті досягнутих домовленостей підписано "Інструкцію по використанню DN300 навтопродуктопровода Тисауйварош-Державна Границя України" від 02.06.2022 та Регламент взаємовідносин між позивачем та MOL Hungarian Oil Gas Public Limited Company при транспортуванні дизельного палива в напрямку ПСП "Тисауйварош" - Держкордону України /а.с. 59-90/.

У позові позивач пояснює, що 30.06.2022 р. у зв`язку з відсутністю необхідності використання у виробничій діяльності орендованих автомобілів ПСГ-160, вони були встановлені на площадку відстою техніки, опломбовані (двері кабіни, бак, бокові відсіки насосної установки) пломбами і здані під охорону /а.с. 52-54/.

18.08.2022 р. позивач надіслав на адресу відповідача лист від № 05-02/20/4500-22 з пропозицією про розірвання договору оренди з 18.08.2022, до якого додана додаткова угода № 1. У листі зазначено, що метою укладення договору була організація перевалки дизельного палива на кордоні України з Угорщиною за допомогою спеціальної техніки, яка є об`єктом оренди, тоді як на поточний момент в товаристві відсутні перспективи реалізації згаданого проекту перевалки дизельного палива та немає виробничої необхідності в оренді спірної техніки. У зв`язку з такими обставинами позивач запропонував відповідачеві розірвати з 18.08.2022 р. договір оренди і повернути кошти, перераховані в якості авансової оплати за послуги оренди, за вирахуванням вартості фактично наданих послуг.

Судом звертається увага, що додаткова угода про розірвання договору позивачем АТ "Укртранснафта" не підписана /а.с. 48-50/.

Відповідач у листі № 271 від 23.08.2022 р. не дав згоду на дострокове розірвання договору /а.с. 51/.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Нормами ст.. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи пропозицію про розірвання договору у листі від 18.08.2022 р. /а.с.48/ посилається на те, що метою укладення договору була організація перевалки дизельного палива на кордоні України з Угорщиною за допомогою спеціальної техніки, яка є об`єктом оренди, а саме - трьох вантажних спеціальних бортових автомобілів ПСГ-160 на базі ЗІЛ-130.

У позовній заяві, обґрунтовуючи настання істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивач пояснює, договір укладався за умов складної ситуації в країні, нагальної необхідності у вирішенні питання щодо поставок дизельного палива, тому позивач розробив альтернативний варіант забезпечення потреб економіки та Збройних Сил України у дизельному паливі, а саме - варіант організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу.

Про таке ж зазначено у письмових поясненнях Акціонерного товариства "Укртранснафта", додатково поданих апеляційному суду 19.04.2023 р.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що враховуючи досягнуту домовленість між Україною та Угорщиною щодо транспортування дизельного палива трубопровідним транспортом, у позивача як у монополіста у наданні відповідних послуг, виник обов`язок підписати договір з компанією MOL (Угорщина). Посилаючись на значні економічні переваги поставок дизельного пального трубопровідним транспортом в порівнянні із залізничним транспортом та складність організації логістики у позивача відсутні перспективи реалізації проекту з поставок дизельного палива залізничним транспортом, тому відсутня виробнича необхідність в оренді зазначеної спеціальної техніки.

Саме на такі обставини позивач посилається як на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та норми ч.1 ст.652 ЦК України.

Колегія суддів, так само як суд першої інстанції звертає увагу, що умовами договору оренди не передбачено його укладення саме та виключно з метою управління частиною магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок". В умовах договору відсутнє посилання, що укладення договору спрямоване на задоволення потреб лише якогось одного проекту та постачання нафтопродуктів саме з Угорщини.

Отже, відсутні підстави для тверджень, що при укладенні договору оренди сторони керувалися варіантом організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу або Угорщини. Тому досягнення домовленостей урядами України і Угорщини щодо транспортування дизельного палива трубопровідним транспортом та підписання позивачем як монополістом у наданні відповідних послуг договору з компанією MOL (Угорщина) не може бути оцінено як обставина, яку сторони мали враховувати як обставина, що не настане.

Звертається увага, що позивач у позовній заяві вказує, що перемовини з угорською стороною щодо можливості поставки нафтопродуктів з території Угорщини велися у період як до укладення спірного договору оренди, так і під час його дії, що дозволяло позивачеві, який об`єктивно міг діяти з більшою обачністю та укласти договір на інших умовах, зокрема, на інший термін.

Крім того, відсутні відомості, що позивач інформував іншу сторону про важливі обставини, які можуть вплинути на рішення укласти право чин.

Як пояснює позивач, орендована техніка взагалі не використовувалась ним з часу укладення договору і передачі йому технічних засобів для користування в оренду.

З огляду на такі доводи колегія суддів звертає увагу, що за загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

Враховується, що сторони договору Акціонерне товариство "Укртранснафта" та ПФ "Ривеніс" укладали договір оренди як суб`єкти господарської (підприємницької) діяльності.

Відповідно до ст. ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єкти господарської (підприємницької) діяльності мають здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 р. у справі №910/17876/19, і колегія суддів відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обставини економічних переваг поставок дизельного пального трубопровідним транспортом в порівнянні із залізничним транспортом та складність організації логістики є тими обставинами, які були відомі стороні позивача на час укладання договору. При цьому позивачем жодним чином в порядку ст..ст.74, 76-78 ГПК України не доведено, що після досягнення домовленостей урядами України і Угорщини про транспортування дизельного палива трубопровідним транспортом та підписання позивачем відповідних послуг договору з компанією MOL (Угорщина) для позивача стала об`єктивно неможливою використання орендованої техніки в організації поставок дизельного палива в Україну залізничним транспортом з території країн Європейського Союзу або в інших видах діяльності товариства. Позивачем не надано доказів збитковості чи неефективності проекту, під який бралась в оренду спецтехніка.

Відсутність виробничої необхідності у використанні спецтехніки не є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Судом звертається увага, що відповідно до п.3.2.1 договору сторони передбачили можливість орендарю передати техніку в суборенду, а також - звернутись до відповідача щодо зменшення або звільнення від орендної плати на підставі ст. 762 ЦК України тощо.

З урахуванням зазначеного є недоведеним те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертається увага, що опломбування спірної техніки здійснено позивачем в односторонньому порядку, без залучення представників відповідача. З моменту передачі техніки в оренду позивач як орендар, на власний розсуд її використовує з визначенням ефективності на власний розсуд.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про недоведеність підстави позовних вимог - істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Крім того, є недоведеним одночасне існування умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, зокрема, умови про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, а також - що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Передбачивши в договорі обмежені підстави його припинення, сторони шляхом вільного волевиявлення приймали на себе ризик настання обставин, що унеможливлять виконання ним взятих на себе зобов`язань в умовах воєнного стану в країні. Тому наслідки реалізації такого ризику мають бути покладені на сторони рівною мірою.

Враховано, що розірвання договору в односторонньому порядку матиме наслідком порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить сторону відповідача того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки дострокове розірвання договору оренди матиме наслідком упущену вигоду для відповідача, адже внаслідок укладення договору з позивачем він був позбавлений можливості використовувати спецтехніку у власних інтересах та здавати її в оренду іншим орендарям. Тому заперечення відповідача є обґрунтованими.

За наведених обставин колегія суддів не встановила підстав, визначених ст.652 ЦК, для дострокового розірвання договору. У зв`язку з відмовою у позові в частині розірвання договору оренди вимога позивача про стягнення 2 337 534,2 грн. 20 коп. також не підлягає задоволенню як похідна.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 р. у справі № 903/769/22 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 р. у справі № 903/769/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/769/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст виготовлений 15.06.2023 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.