ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. Справа №907/643/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: Пекар В.І.,

відповідача та третіх осіб: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської міської ради від 25.04.2023 №20.01-04/33 (вх. суду від 01.05.2023 №01-05/1383/23)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2023 про закриття провадження

у справі № 907/643/21

за позовом Ужгородської міської ради,

до відповідача Ужгородської районної ради Закарпатської області,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство "Ужгородська районна клінічна лікарня" Ужгородської районної ради(змінено найменування на КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради),

про визнання бездіяльності Ужгородської районної ради стосовно неприйняття рішення про передачу будівель та вимога зобов`язати Ужгородську районну раду прийняти рішення про передачу будівель

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021року Ужгородська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Ужгородської районної ради Закарпатської області про:

-визнання незаконною бездіяльність Ужгородської районної ради стосовно неприйняття рішення про передачу будівель А, А1, А2, А3, А4, Б, В, Г, Д, Е (які складаються з будівель: головний корпус літери А, А1, А2, А3, А4, загальною площею 6666,9 (кв.м); харчоблок, літера Б, загальною площею 247,5кв.м; лабораторія літера В, загальною площею 238,2 кв.м., господарський блок літера Г, загальною площею 531 кв.м., трансформаторна підстанція, літера Д; гараж два бокси, літера Е, за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 71 та будівель загальною площею 4704,4кв.м. (які складаються з основної будівлі літери А-А площею 4171,8 кв.м., та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою : м. Ужгород, вул. Минайська, 40 у комунальну власність територіальної громади міста Ужгорода;

-зобов`язання Ужгородської районної ради прийняти рішення про передачу будівель А, А1, А2, А3, А4, Б, В, Г, Д, Е (які складаються з будівель: головний корпус літери А,А1,А2,А3,А4, загальною площею 6666,9 кв.м; харчоблок, літера Б, загальною площею 247,5кв.м; лабораторія літера В, загальною площею238,2 кв.м., господарський блок літера Г, загальною площею 531 кв.м., трансформаторна підстанція, літера Д; гараж два бокси, літера Е, за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 71 та будівель загальною площею 4704,4 кв.м. (які складаються з основної будівлі літери А-А площею 4171,8 кв.м., та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40 у комунальну власність територіальній громаді міста Ужгорода.

На підставі ч.2 ст.1 ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», абз. 2, 3 п. 10 розділу V Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач вказує, що право Ужгородської міської ради на отримання у комунальну власність територіальної громади міста Ужгорода майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району, яке знаходиться на території міста Ужгорода та обслуговує потреби громади міста гарантується законом та підлягає судовому захисту у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог закону щодо умов та порядку передачі комунального майна спільної власності територіальних громад.

23.09.2022 позивач подав заяву про зміну предмета позову, згідно з якою позивач просив:

- визнати незаконною бездіяльність Ужгородської районної ради стосовно неприйняття рішень про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Ужгородського району Закарпатської області у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород будівель загальною площею 4704,4 кв.м., (яка складаються з основної будівлі літери А-А""" площею 4171,8 кв.м. та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40 у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород;

- зобов`язати Ужгородську районну раду Закарпатської області прийняти рішення про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Ужгородського району Закарпатської області у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород будівель загальною площею 4704,4 кв.м., (яка складаються з основної будівлі літери А-А""" площею 4171,8 кв.м. та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40 у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород.

У вказаній заяві позивач послався на факт прийняття Ужгородською районною радою рішень №192 від 13.10.2021 «Про безоплатну передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Ужгородського району», від 10.12.2021 №198 «Про вихід із складу засновників КНП «Ужгородська районна клінічна лікарня Ужгородської районної ради Закарпатської області» та рішення Ужгородської міської ради від 03.02.2022 №610 «Про КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради» та вказав про передачу майнового комплексу закладу охорони здоров`я в повному обсязі (в тому числі будівлі А, А1, А2, А3, А4, Б, В, Г, Д, Е (які складаються з будівель: головний корпус літери А, А1, А2, А3, А4, загальною площею 6666,9 (кв.м); харчоблок, літера Б, загальною площею 247,5кв.м; лабораторія літера В, загальною площею 238,2 кв.м., господарський блок літера Г, загальною площею 531 кв.м., трансформаторна підстанція, літера Д; гараж два бокси, літера Е, за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 71).

Ухвалою від 04.10.2022 задоволено заяву позивача про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2023 закрито провадження у справі №907/643/21 на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є передача із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Ужгородського району Закарпатської області будівель загальною площею 4704,4 кв.м., (яка складаються з основної будівлі літери А-А""" площею 4171,8 кв.м. та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40 у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород, а не питання власності на майно. Відтак суд вказав, що зміст спірних правовідносин не містить ознак спору про право, а стосується того, чи дотримано учасниками справи вимог в частині публічного інтересу в призмі дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень в процесі передачі майна об`єднаної територіальної громади, і як наслідок завершення в зв`язку з цим законодавчо визначених процедур, а тому підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що, за твердженнями апелянта, спір у даній справі стосується встановлення або не встановлення права позивача на отримання до комунальної власності міської територіальної громади окремих об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад району та знаходяться в межах території міста. Скаржник вважає, що при прийнятті рішення щодо передачі нерухомого комунального майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району, управління яким здійснює Ужгородська районна рада, такий орган місцевого самоврядування не є учасником публічних правовідносин, оскільки у таких правовідносинах рада має статус власника комунального майна (від імені територіальної громади), а не суб`єкта владних повноважень. У зв`язку з чим апелянт вказує, що позов у даній справі подано з дотриманням правил предметної юрисдикції, оскільки спір стосується передачі у комунальну власність комунального майна спільної власності територіальних громад, управління яким здійснює Ужгородська районна рада.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 907/643/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою 18.05.2023 призначено розгляд апеляційної скарги на 13.06.2023.

12.06.2023 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради. Також у вказаній заяві третя особа повідомила про зміну найменування закладу з КНП "Ужгородська районна клінічна лікарня" Ужгородської районної ради на КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради.

У судовому засіданні 13.06.2023 представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в судове засідання, копія ухвали надіслана Ужгородській районній раді на електронну пошту , наявну в матеріалах справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - скасувати з огляду на наступне.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Як зазначено вище, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі за позовом Ужгородської міської ради до Ужгородської районної ради про визнання незаконною бездіяльності Ужгородської районної ради стосовно неприйняття рішення про передачу будівель та про зобов`язання Ужгородської районної ради прийняти рішення про передачу будівель, у зв`язку з тим, що спірні правовідносини не містять ознак спору про право, а стосуються того, чи дотримано учасниками справи вимог в частині публічного інтересу в призмі дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень в процесі передачі майна об`єднаної територіальної громади, і як наслідок завершення в зв`язку з цим законодавчо визначених процедур.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У постанові від 26.02.2020 у справі № 287/167/18-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що з метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який має на меті розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна та суб`єктна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції, залежно від складу сторін спору.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Суб`єктна ж юрисдикція визначається особливістю складу сторін правовідносин, в яких виник спір.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина 2 зазначеної норми).

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Термін "публічно-правовий спір" охоплює, зокрема, спори, в яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абзац 1 пункту 2 частини 1 статті 4 цього Кодексу).

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників, суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Тобто до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 26.02.2020 у справі № 287/167/18-ц.

У постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 654/540/17-а зазначено, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові або права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування.

Отже, сама по собі участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово висловлювала думку про те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (див., наприклад, пункт 5.7 постанови від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, пункти 28-30 постанови від 04.09.есня 2018 року у справі № 823/2042/16, пункт 19 постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Як вбачається з матеріалів даної справи, основним мотивом звернення позивача до суду з позовом у цій справі стала наявність у нього майнового інтересу щодо захисту своїх прав на отримання у комунальну власність будівель загальною площею 4704,4 кв.м., (яка складаються з основної будівлі літери А-А""" площею 4171,8 кв.м. та спортзалу літери Б площею 532,6 кв.м.) за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40 (майнового комплексу районного будинку культури) на підставі пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та пункту 39 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір у даній справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку саме органів державної влади, а пов`язаний з майновим інтересом позивача на отримання у комунальну власність приміщення.

Отже, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Ужгородська районна рада як орган місцевого самоврядування не є учасником публічних правовідносин, так як у таких правовідносинах має статус власника комунального майна (від імені територіальної громади), а не суб`єкта владних повноважень (аналогічна правова позиція викладена у постанову Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №917/31/21).

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Крім того, у справі № 808/703/18 Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 виклав правову позицію про те, що "до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові або права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування.

Пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права.

Отже, сама по собі участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа".

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не врахував того, що цей спір має приватноправовий характер, а саме є спором щодо майнового інтересу позивача на отримання у комунальну власність приміщення. Відтак, зважаючи на характер спірних правовідносин у цій справі, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір з урахуванням суб`єктного складу учасників має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду господарським судом, належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не змінив та не ухвалив нового рішення, а справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат у даному випадку згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 252, 269, 270, 271, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради від 25.04.2023 №20.01-04/33 (вх. суду від 01.05.2023 №01-05/1383/23) - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2023 про закриття провадження у справі №907/643/21 скасувати.

Справу №907/643/21 направити до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець