ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 Справа № 917/373/23

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат", вул.Парково-Сирецька, буд. 12а, оф. 2, м.Київ, 04112

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінтехно", вул. Європейська, буд. 21, офіс. 207, м. Полтава, 36000

про стягнення 1701370,00грн

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Кір"якова Я.Г.

Представники сторін: згідно протоколу

Обставини справи: 08.03.2023 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява (вхід. №400/23 від 08.03.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінтехно" заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів №ДБ-3012-2022/1 від 30.12.2022 в розмірі 1 701 370,00грн, з них: 1 440 000,00грн - основний борг, 45 370,00грн - пеня, 216 000,00грн - штрафна неустойка у розмірі 15%.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2023 позовну заяву передано на розгляд судді Паламарчука В.В.

08.03.2023 від позивача також надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову (вхід. №2971).

Ухвалою суду від 10.03.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" (вхід. №2971 від 08.03.2023) про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою суду від 16.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 13.04.2023; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 13.04.2023 задоволено клопотання відповідача та відкладено судове засідання на 11.05.2023.

10.05.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору, а саме укладання мирової угоди з відповідачем (вхід. №5867). Крім того, до вказаного клопотання додано докази часткового погашення заборгованості (платіжна інструкція №264 від 03.05.2023).

10.05.2023 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (вхід. №5878).

Ухвалою суду від 11.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.05.2023

18.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання відповідно до якого він прохає суд, застосувати положення ч.10 ст.238 ГПК України в частині нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу з моменту постановляння рішення до моменту його повного виконання.

29.05.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вхід. №6796) в зв`язку з неможливістю прибуття повноважного представника в судове засідання та надання можливості здійснити дії щодо врегулювання спору мирним шляхом.

Так як, ухвалою суду від 11.05.2023 явка представників сторін визнавалась необов`язковою, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

30.05.2023 представники сторін в судове засідання не з`явилися.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

30 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТРІАТ" - (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДІНТЕХНО" (покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів № ДБ-3012-2022/1 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити Нафтопродукти (надалі "Товар"), відповідно до умов даного Договору та Додатків до нього, які являються невід`ємними частинами Договору.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили, що кількість, асортимент ціна, одиниця виміру та загальна вартість Товару узгоджується Сторонами шляхом подання Покупцем за допомогою електронної пошти заявок Постачальникові та виставлення Постачальником рахунків - фактури Покупцеві або іншим погодженим сторонами шляхом.

Відповідні електронні адреси сторін: та визначені сторонами в розділі 11 Договору: Юридичні адреси і банківські реквізити сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2023 року сторони шляхом електронного листування уклали Додаток №6 (нова редакція) до Договору, згідно якого Відповідач замовив постачання товару - дизельного пального №590, якості Евро-5, в кількості 35 792 літрів на загальну суму 1 718 016,00 грн.

Згідно пункту 2.2. Додатку № 6 (нова редакція) термін поставки товару встановлений до 06 лютого 2023.

Пунктом 3 Додатку № 6 сторонами погоджено наступні умови оплати:

3.1. Покупець сплачує 03 лютого 2023 року передоплату 50% відсотків вартості товару, погодженої у п. 1 цього додатку. Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку(ів) Постачальника.

3.2. Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику повну вартість товару, погоджену у п.1 цього додатку до 08 лютого 2023 року, на підставі рахунку(ів) Постачальника.

03.02.2023 року, Позивачем було направлено на електронну адресу Відповідача Рахунок про оплату № 18 від 03 лютого 2023 року на суму 1 718 016,00 грн.

Як зазначає позивач, незважаючи на те, що відповідачем в порушення умов п. 3.1. Додатку № 6 до Договору не було проведено передоплату 50% вартості замовленої партії товару, 06.02.2023 року Позивач здійснив поставку товару на адресу Відповідача в кількості 30 450 літрів (25 365 кг) на загальну суму 1 440 000,00 грн. у т.ч. ПДВ 94205,61 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною № 14 від 06.02.2023 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 0Б00-000014 від 05.02.2023, Акцизною накладною форми "П" № 26 від 06.02.2023 року (квитанція про реєстрацію №26/ від 06.02.2023 року, реєстраційний номер документа: ) та податковою накладною № 19 від 06.02.2023 року.

Однак, відповідачем в порушення умов Договору, оплату отриманого Товару не було здійснено.

22.02.2023 позивачем на електронну адресу Відповідача було направлено Претензію (лист № 2202/1-2023 від 22 лютого 2023 року) з вимогою негайного виконання зобов`язання зі сплати поставленого товару в розмірі 1 440 000,00грн. Однак вказана вимога була залишена відповідачам без реагування.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними додатками до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Пунктом 6.3. передбачено, що у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 10 календарних днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити штрафну неустойку у розмірі 15% від суми заборгованості, протягом 3-х днів з дня одержання відповідної письмової вимоги Постачальника.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 1 440 000,00грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов Договору.

Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань на підставі п.6.2 та 6.3. Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 45 370,00грн - пені (за період з 09.02.2023 по 03.03.2013) та 216 000,00грн штрафу.

Після пред`явлення позову, відповідачем було частково здійснено оплату заборгованості в розмірі 300 000,00грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №264 від 03.05.2023.

Факт існування заборгованості не заперечується відповідачем, доказів врегулювання спору мирним шляхом, не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Відповідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачу товару (Дизельне паливо 10ppm EN 590 код ) в кількості 30 450л на загальну суму 1 440 000,00грн, що підтверджено видатковою накладною №14 від 06.02.2023 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 0Б00-000014 від 05.02.2023.

Вказані накладні підписані без зауважень представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, пунктом 3 Додатку № 6 до Договору було погоджено, що Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику повну вартість товару до 08 лютого 2023 року, на підставі рахунку(ів) Постачальника.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар не розрахувався. Доказів в спростування вищевикладеного чи доказів повної сплати боргу відповідач суду не надав.

Після відкриття провадження у справі відповідачем в рахунок часткової оплати за отриманий товар було сплачено позивачу 300000,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №264 від 03.05.2023.

За таких обставин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження у справі в цій частині вимог (на суму 300 000,00грн, сплачених після звернення позивача з позовною заявою до суду) підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Отже, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання за Договором поставки у відповідача наявна заборгованість, яка станом на момент розгляду спору по суті з урахуванням здійсненої проплати становить 1 140 000,00грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в сумі 1140000,00грн, строк оплати якої настав, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язання встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними додатками до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Пунктом 6.3. передбачено, що у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 10 календарних днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити штрафну неустойку у розмірі 15% від суми заборгованості, протягом 3-х днів з дня одержання відповідної письмової вимоги Постачальника.

Тобто, умовами Договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної оплати товару пені та штрафу одночасно.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.04.2019 у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Позивачем за порушення відповідачем зобов`язань, щодо оплати вартості товару за Договором поставки нафтопродуктів № ДБ-3012-2022/1 від 30.12.2022 заявлено до стягнення 45 370,00грн пені (за період з 09.02.2023 по 03.03.2013) та 216 000,00грн штрафу.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки нафтопродуктів № ДБ-3012-2022/1 від 30.12.20222 і є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до п.п. 6.2, 6.3 Договору.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені (в межах зазначеного заявником періоду), суд встановив, що вірним нарахуванням пені є сума у розмірі 45369,86грн., яка і підлягає задоволенню судом. Решта нарахованої пені (0,14 грн.) - підлягає відмові. Розрахунок позивача щодо стягнення 15% штрафу в розмірі 216 000,00грн, відповідає умовам Договору, а тому є обґрунтованим і правомірним.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1140000,00 грн. - основної заборгованості, 45369,86грн - пені та 216000,00грн штрафної неустойки - підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача 300 000,00грн основної заборгованості - закрити провадження у справі. Решта позовних вимог (0,14 грн. - пені) підлягають відмові.

Щодо клопотання позивача про застосування положень ч.10 ст.238 ГПК України в частині нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу з моменту постановлення рішення до моменту його повного виконання.

За змістом ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Норма, встановлена ч.10 ст. 238 ГПК України, введена в дію з 01 січня 2019 року та призвана убезпечити особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Як зазначено в частинах 11 та 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд задовольняє клопотання позивача та вважає за необхідне зазначити в рішенні суду про нарахування пені з моменту винесення рішення (30.05.3023 року), до моменту його повного виконання з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Нарахування пені здійснювати за наступною формулою:

Сума пені = (СБ х ПОС х КД):365:100%, де СБ - сума боргу, ПОС - розмір подвійної облікової ставка НБУ за період невиконання рішення, КД - кількість днів невиконання рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду в частині вимог про стягнення суми основного боргу 300000,00грн., по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

В іншій частині, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінтехно" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" 300 000,00грн - основної заборгованості за поставлений товар за Договором поставки нафтопродуктів № ДБ-3012-2022/1 від 30.12.2022.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінтехно" (вул. Європейська, буд. 21, офіс. 207, м. Полтава, 36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" (вул. Парково-Сирецька, буд. 12а, оф. 2, м.Київ, 04112, код ЄДРПОУ 44779,00грн - основного боргу, 45369,86грн - пені, 216000,00грн - штрафної неустойки, а також 21020,55грн - судового збору.

Видати наказ після набрання даним рішенням законної сили.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області по справі №917/373/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати пеню на фактичну (не сплачену) суму основної заборгованості, з моменту винесення рішення (30.05.3023 року) до моменту виконання рішення за такою формулою: Сума пені = (СБ х ПОС х КД):365:100%, де СБ - сума боргу, ПОС - розмір подвійної облікової ставка НБУ за період невиконання рішення, КД - кількість днів невиконання рішення, а також стягнути вказану суму нарахованої пені з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінтехно" (вул.Європейська, буд. 21, офіс. 207, м. Полтава, 36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" (вул. Парково-Сирецька, буд. 12а, оф. 2, м.Київ, 04112, ).

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем основного боргу, пеня нараховується на залишок заборгованості, що залишився.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетріат" (вул. Парково-Сирецька, буд. 12а, оф. 2, м.Київ, 04112, ) 4500,00 грн. - судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №59 від 03.03.2023 на суму 25520,55грн (оригінал якого знаходяться в матеріалах справи №917/373/23).

6. В задоволенні решти позовних вимог (0,14 грн. - пені) - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено та підписано 19.06.2023р.

Суддя Паламарчук В.В.