РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2023Справа № 910/13240/22 (911/1172/22)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26)

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільській р-н., с. Гора, вул. Бориспіль-7)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бул. Лесі України, буд. 9)

про стягнення збитків в розмірі 1 032 441,28 грн.

В межах справи № 910/13240/22

За заявою Прокторемо Інвестментс Лімітед (адреса для листування: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз буд. 3, літ. А, оф. 1)

до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 26; ідентифікаційний код 14312364)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Цермолонський І.М. - представник

Від відповідача Приходько Я.М. - представник

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Коптілін С.Ю. - представник

Від розпорядника майна Буркуш О.А. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/13240/22 за заявою Прокторемо Інвестментс Лімітед про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.12.2022.

Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення збитків в розмірі 1 032 441,28 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.08.2022 (суддя Бабкіна В.М.) прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.09.2022.

26.08.2022 до Господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача на позов.

13.10.2022 до Господарського суду Київської області надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.

26.10.2022 до Господарського суду Київської області надійшла відповідь позивача на відзив.

09.11.2022 до Господарського суду Київської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.11.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" та відкладено підготовче засідання на 12.12.2022.

01.12.2022 до Господарського суду Київської області надійшли пояснення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна".

12.22.2022 до Господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача про поновлення строків для подання доказів та долучення доказів.

12.22.2022 до Господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення відповідача та клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2023 передано матеріали справи № 911/1172/22 за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення збитків в розмірі 1 032 441,28 грн. для розгляду в межах справи Господарського суду міста Києва № 910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському".

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.021.2023 матеріали справи № 910/13240/22 (911/1172/22) передано на розгляд судді Чеберяку П.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 21.02.2023 прийнято справу № 911/1172/22 до розгляду в межах справи № 910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" та підготовче засідання призначено на 22.03.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено позов Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення збитків в розмірі 1 032 441,28 грн. в межах справи № 910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до судового розгляду по суті на 12.04.2023.

У судовому засіданні 12.04.2023 оголошено перерву до 22.05.2023.

У судовому засіданні 22.05.2023 представник позивача надав пояснення по суті позову, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи також заперечив щодо задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2019 між Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" (покупець, позивач), та «Defence Solution s.r.o.» (Республіка Чехія) (продавець), був укладений контракт № 738-2019, згідно якого продавець зобов`язався поставити на користь покупця товар відповідно до специфікації № 1.

Згідно п. 3.2. контракту вартість поставки включала вартість обладнання, пакування та маркування на умовах поставки FСА - м. Старе Градіште, Чеська Республіка.

05.11.2021 сторони контракту уклали додаткову угоду № 1 до контракту, згідно п. 5.2. якої продавець був зобов`язаний здійснити поставку обладнання на умовах поставки DАР - Київ, Україна, згідно ІМСОТЕRМS-2010.

Продавець свої зобов`язання виконав належним чином та відправив обладнання авіаційним транспортом, про що свідчить авіаційна вантажна накладна (Аіг Waybill) 566-15222362 від 09.12.2021, згідно якої був відправлений вантаж, який відповідав Специфікації № 1 у кількості 1 місце, загальна вага - 5,1 кг., рейс Р8808 Прага-Київ, дата відправлення/прибуття вантажу 12.12.2021 / 12.12.2021 пункт відправлення / призначення: з Праги у Київ.

Як вказує позивач, вантаж (обладнання) прибув 12.12.2021 у м. Київ на вантажний термінал міжнародного аеропорту «Бориспіль» і знаходився там очікуючи проведення митного контролю.

05.04.2022 та 25.04.2023 позивач звернувся до відповідача - Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" із запитами про надання інформації щодо наявності вказаного вантажу (обладнання) на складі.

Водночас, під час огляду вантажу у вантажному терміналі відповідача позивачем було виявлено лише частину обладнання про що складено Акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату б/н від 06.05.2022, а також складено Акт контрольного зважування № 33 від 06.05.2022.

На підставі вищезазначеного, позивачем було складено та направлено відповідачу претензію про відшкодування збитків за вих. № 1/88 від 24.05.2022 у якій позивач запропонував у добровільному порядку відшкодувати завдані збитки у розмірі 28 233,00 дол. США, що станом на день складення претензії еквівалентно 825 953,59 грн.

Зважаючи на те, що завдані збитки відповідачем відшкодовані не були, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків у розмірі 28 233,00 дол. США, що станом на день звернення до суду з позовом еквівалентно 1 032 41,28 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтями 526 та 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України наголошено на тому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо- технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Як вбачається з матеріалів справи, доставка товару позивачу здійснювалася авіаційним транспортом - авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» відповідно до Авіанакладної № 566-15222362.

Україна є учасником Монреальської конвенції «Про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень» від 1999 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Монреальської конвенції, якщо перевізником визнана втрата вантажу або якщо вантаж не прибув після закінчення семиденного строку з дня, коли він повинен був прибути, одержувач має право застосувати проти перевізника санкції, які випливають з договору перевезення.

Згідно із п. 1 ст. 18 Монреальської конвенції, перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну у випадку знищення, утрати або пошкодження вантажу, тільки за умови, що подія, яка стала причиною такої шкоди, мала місце під час повітряного перевезення.

Пунктами 3, 4 ст. 18 Монреальської конвенції передбачено, що повітряне перевезення в контексті пункту 1 цієї статті охоплює період, протягом якого вантаж знаходиться під відповідальністю перевізника. Період повітряного перевезення не охоплює періоду наземного перевезення, перевезення морем або внутрішнім водним шляхом, здійсненого поза аеропортом. Однак якщо подібне перевезення здійснюється на виконання договору про повітряне перевезення з метою завантаження, видачі або перевантаження вантажу, будь-яка шкода, до доведення протилежного, уважається наслідком події, яка мала місце впродовж повітряного перевезення.

Відповідно до ч. З ст. 22 Монреальської конвенції, відповідальність перевізника у випадку знищення, утрати, пошкодження або затримки в перевезенні вантажу обмежується сумою 17 спеціальних прав запозичення за кілограм, за винятком випадків, коли вантажовідправник зробив у момент передачі вантажного місця перевізнику особливу заяву про заінтересованість у доставці та сплатив додатковий збір, якщо це необхідно. У цьому випадку перевізник зобов`язаний сплатити суму, що не перевищує заявленої суми, якщо він не доведе, що ця сума перевищує дійсну заінтересованість відправника в доставці. Статтею 25 Монреальської конвенції передбачено, що перевізник може обумовити, що стосовно договору перевезення застосовуються межі відповідальності, розмір яких перевищує розмір меж відповідальності, передбачених цією Конвенцією, або відповідальність є не обмеженою.

Згідно із ст. 29 Монреальської конвенції, під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Стеттею 31 Монреальської конвенції визначено, що у випадку пошкодження багажу або вантажу особа, яка має право на його отримання, повинна надіслати перевізнику претензію негайно після виявлення пошкодження й не пізніше семи днів з дати отримання зареєстрованого багажу й чотирнадцяти днів з дати отримання вантажу. У випадку затримки претензія повинна бути заявлена не пізніше двадцяти одного дня з дати, коли багаж або вантаж був переданий у його розпорядження.

З огляду на викладене, Монреальська конвенція не містить умов, які б передбачали відповідальність аеропортів перед вантажоотримувачами.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України, а саме частиною 1 унормовано, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У статті 942 Цивільного кодексу України передбачені обов`язки зберігача щодо забезпечення схоронності речі, а саме, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України) та якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ч. 2 ст. 942 Цивільного кодексу України).

При цьому, жодного документу, який би свідчив про укладення договору чи наміру його укласти, предметом якого було б зберігання товару позивачем до матеріалів справи не додано.

Крім того, як стверджує позивач, товар ним отримано не було. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь які докази отримання позивачем товаророзпорядчих документів на товар.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами факту переходу до нього права власності на товар.

Виходячи із того, що оскільки право власності на товар, так і відповідні ризики щодо втрати товару не перейшли від продавця до позивача, останній, відповідно, не є особою, яка наділена правом на звернення з вимогою щодо компенсації збитків завданих у зв`язку із втратою товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Отже, саме позивач має довести розмір збитків, нібито завданих йому внаслідок втрати товару.

Згідно із п. 4.2.1. контракту (в редакції згідно із додатковою угодою № 1) передплата здійснюється позивачем протягом 90 банківських днів на рахунок продавця на підставі наданого продавцем інвойсу.

При цьому, позивачем не було надано суду жодного доказу оплати ним вартості товару на банківський рахунок продавця, а тому позивачем не доведено належними доказами, що йому було чи могло бути завдано збитків у разі втрати товару.

Відповідно до п. 3.1. контракту, вартість товару становить 33 018,00 доларів США. Така ж сама вартість Товару визначена і у Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Контракту). Окрім цього, у Специфікації № 1 міститься інформація про кількість одиниць товару та про ціну кожної окремої одиниці товару, яка в сумі становить 33 018,00 доларів США.

Проте, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до контракту сторони домовились викласти п. 3.1. Контракту у наступній редакції: «Загальна вартість поставки за цим Контрактом становить 33 498,00 долари США».

Також, відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 до Контракту Сторони домовились викласти Специфікацію № 1 в новій редакції.

Однак, позивачем не було долучено до матеріалів справи Специфікацію № 1 в новій редакції.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України структура збитків включає: а) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; б) витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; в) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З огляду на викладене, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами понесені ним збитки в заявленому розмірі.

Більше того, до у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що слідчим відділом Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2022 № 0000333 за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 433 Кримінального кодексу України по факту затримання групи осіб при спробі викрадення майна на складах тимчасового зберігання вантажного терміналу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам та розпоряднику майна.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.06.2023.

Суддя П.П. Чеберяк