ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2472/23

за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідачів:

1. Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради, м. Дніпро

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль Інвест", м. Київ

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Дніпровської міської ради звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» в якому просить суд:

- визнати недійсним рішення уповноваженої особи Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради, оформлене протоколом № 14-03/23-6 від 14.03.2023 про визначення ТОВ «Автомагістраль Інвест» переможцем у закупівлі UA-2023-02-20-014324-а та про намір укласти договір;

- визнати недійсним договір про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023, укладений між Департаментом капітального будівництва Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21 А, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» (03059, м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7, офіс 214, );

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» (03059, м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7, офіс 214, ) на користь Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21А, ) отримані кошти за договором про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023 у сумі 1 555 631, 06 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2023 позовну заяву Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Дніпровської міської ради залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази надсилання на адресу Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» позову з додатками (поштовий опис вкладення з поіменним переліком предметів і таким, що відповідають додаткам наданих до суду).

30.05.2023 від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.07.2023.

Через систему «Електронний суд» 19.06.2023 від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить:

- заборонити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, буд. 1, м. Дніпро, 49070, ) здійснювати будь-які розрахункові операції за рахунком (рахунками) Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради, пов`язані з виконанням умов договору про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023, укладеного між Департаментом капітального будівництва Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21А, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» (03059, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина (Ванди Василевської), буд. 7, офіс 214, );

- заборонити Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21А, ) вчиняти певні дії, а саме: здійснювати платежі за договором про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023, укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» (03059, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина (Ванди Василевської), буд. 7, офіс 214, );

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль Інвест» (03059, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина (Ванди Василевської), буд. 7, офіс 214, ЄДРПОУ 43167594) вчиняти певні дії, а саме: здійснювати виконання робіт за договором про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023, укладеним із Департаментом капітального будівництва Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21А, ).

Заяву про забезпечення позову прокурор обґрунтовує тим, що обласною прокуратурою встановлено факт складання завідомо неправдивих офіційних документів, а саме договорів підряду, подання їх ТОВ «Автомагістраль Інвест» у складі тендерної пропозиції для участі у закупівлях, з метою привласнення бюджетних коштів суб`єктом господарювання.

Отже, у порушення вимог пункту 3 Додатку 3 до тендерної документації, п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про публічні закупівлі», ТОВ «Автомагістраль Інвест» не підтверджено наявність досвіду виконання аналогічного договору, а саме: не виконано вимогу замовника щодо надання не менше ніж двох аналогічних договорів, укладених за останні три роки.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник зобов`язаний був відхилити тендерну пропозицію ТОВ «Автомагістраль Інвест», як таку, що не відповідає кваліфікаційному критерію, установленому ст. 16 Закону України «Про публічні закупівлі».

Водночас замовник не скористався правом, визначеним ч. 15 ст. 29 Закону України «Про публічні закупівлі», пунктом 39 Особливостей, зокрема, тим, що він має право звернутися за підтвердженням інформації, наданої учасником, до органів державної влади, підприємств, установ, організацій відповідно до їх компетенції та не перевірив достовірність поданої ТОВ «Автомагістраль Інвест» інформації та документів, та в порушення п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» не відхилив пропозицію учасника, як таку, що не відповідає кваліфікаційним критеріям, установленим ст. 16 цього Закону та вимогам тендерної документації у закупівлі UA-2023-02-20-014324-a.

Прокурор зазначає. що положеннями спірного договору про надання послуг № 20/03-2 від 20.03.2023 встановлено що розрахунок здійснюється за фактично надані послуги на підставі рахунків та підписаних сторонами актів надання послуг (виконаних робіт № КБ-2в, № КБ-3) безпосередньо після надходження коштів відповідного бюджетного призначення на реєстраційний рахунок замовника протягом 30 (тридцяти) робочих днів (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.6. Договору замовник може передбачати попередню оплату (аванс), який не повинен перевищувати 30 % від вартості обсягу послуг за Договором згідно з вимогами постанови КМУ № 1070 від 04.12.2019 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами) та з урахуванням обмежень, визначених постановою КМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом» (зі змінами), і відповідно до Положення про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються в поточному бюджетному періоді 2023 року, затвердженого Наказом Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради № 02 від 02.01.2023.

Встановлено, що замовником на користь виконавця послуг 24.03.2023 перераховано бюджетні кошти у сумі 1 555 631, 06 грн в якості попередньої оплати (авансу) за умовами укладеного Договору.

Отже, безпідставна сплата залишку коштів за вказаним договором у сумі 3 629 805, 80 грн (5 185 436, 86 грн - 1 555 631, 06 грн) призведе до незаконного, нераціонального та неефективного використання коштів місцевого бюджету. З урахуванням специфіки предмету закупівлі та правовідносин, що виникли між: сторонами, процедура повернення коштів, сплачених за договором, без вжиття заходу забезпечення позову, буде неможлива та неефективна.

Крім того, виконання договору унеможливить застосування реституції у разі визнання його недійсним.

За таких обставин, тільки вжиття заходів до забезпечення позову є реальною гарантією ефективного захисту порушених інтересів держави.

Дослідивши подану заяву суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів в даному випадку Держави від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Господарський суд встановив, що прокурор у поданій заяві посилається на наявність підстав вважати, що повне виконання умов договору шляхом сплати за роботи унеможливить застосування реституції у разі задоволення позовних вимог.

Суд, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, звертає увагу, що прокурор вмотивовуючи позов зазначає про наявність підстав для визнання договору, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 про надання послуг недійсним та тим, що кошти, сплачені за його виконання відповідачем-1 відповідачу-2 на загальну суму 1 555 631, 06 грн, є безпідставно сплаченими, що є нераціональним та неефективним використанням коштів місцевого бюджету. З урахуванням специфіки предмету закупівлі та правовідносин, що виникли між сторонами, процедура повернення коштів, сплачених за договором, без вжиття заходу забезпечення позову, буде неможлива.

З цього приводу суд зазначає, що заявлені вимоги фактично стосуються обґрунтованості позову, в частині визнання договору № 20/03-2 від 20.03.2023 про надання послуг недійсним, втім відсутні підстави вважати кошти безпідставно сплаченими за угодою, яка в судовому порядку неправомірною не визнана.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, а прокурором не доведено наявності підстав утруднення виконання рішення в майбутньому у разі задоволення позову, та підстав, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Крім того, статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Натомість застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам вчиняти будь-які дії на виконання укладеного ними договору, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів, і за умови недоведеності наявності порушення прав заявника, у зв`язку з укладенням спірного правочину свідчить про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19.

Так, суд має надати належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням збалансованості інтересів майбутніх учасників судового процесу та не оцінив обставин щодо негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Проте, суд враховує те, що такий захід забезпечення позову як заборона Департаменту та ТОВ «Автомагістраль Інвест» вчиняти певні дії на виконання договору № 20/03-2 від 20.03.2023 (здійснювати платежі, проводити роботи) є по суті безпосереднім втручанням в господарську діяльність згаданих юридичних осіб, адже фактично відбувається обмеження їх діяльності у процесуально не передбачений спосіб.

Також суд звертає увагу, що Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради є бюджетною організацією, з чого слідує, що виконати умови договору, у разі відмови у задоволенні позову прокурора, після завершення 2023 року буде неможливо, оскільки строк виконання договору визначено до 31.12.2023.

Крім того, заборона органам Державної казначейської служби, які не є учасниками справи, здійснювати розрахункові операції за рахунками Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради є втручанням в діяльність вказаних органів, оскільки проведення розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів є одним із основних завдань Казначейства. При цьому, застосування заходів впливу з боку органів Казначейства у вигляді прийняття розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами, на які посилається прокурор у поданій заяві, є дискреційними повноваженнями вказаних органів та не належать до компетенції господарського суду в межах розгляду заяви про забезпечення позову.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто законом визначено ефективний спосіб захисту порушених прав у випадку виконання недійсного правочину.

Заявником не наведено дійсних підставних доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності вимог щодо забезпечення позову, що застосовується судом, як і не доведено обставин щодо ймовірності утруднення або унеможливлення ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.04.2018 у справі № 914/1475/17, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тобто обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При цьому доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, тобто обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно з приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В розумінні ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, законом не визначено перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 904/4982/21.

Заявником не підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, зокрема, щодо реальності наміру вчинення особами, стосовно яких вживаються заходи забезпечення позову та які можуть набути статусу учасників справи, дій спрямованих на порушення чи таких, що можуть призвести до ускладнення відновлення прав та інтересів держави, за захистом яких він планує звернутися до суду.

В свою чергу, твердження заявника про те, що виконання контракту призведе до порушення прав позивача та унеможливить їх відновлення в повному обсязі в майбутньому ґрунтуються виключно на припущеннях.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись статтями 136-140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Дніпропетровській обласній прокуратурі в задоволенні заяви про забезпечення позову .

Ухвала набирає законної сили 21.06.2023 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя В.І. Ярошенко