ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2023 р. Cправа № 902/113/23

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, 4В, смт. Чабани, Фастівський р-н., Київська обл., 08162)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" (с. Скибинці, Погребищенський р-н., Вінницька обл., 22234)

про стягнення 1 111 145,70 грн за договором поставки № 2021-01 від 02.10.2020

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" (с. Скибинці, Погребищенський р-н., Вінницька обл., 22234)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, 4В, смт. Чабани, Фастівський р-н., Київська обл., 08162)

про розірвання договору поставки № 2021-01 від 02.10.2020

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.

за участю представників сторін:

позивача/відповідача: Колісник Б.О.

відповідача/позивача: Миколюк М.Д.

В С Т А Н О В И В :

24.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" про стягнення 1 111 145,70 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/113/23) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 25.01.2023 відкрито провадження у справі № 902/113/23 Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 20.02.2023.

07.02.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Разом з тим, судове засідання призначене на 20.02.2023 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Яремчука Ю.О. у щорічній відпустці з 20.02.2023 по 24.02.2023 включно.

20.02.2023 на адресу суду від ТОВ "Скибинці" надійшов відзив на позовну заяву.

20.02.2023 до суду від ТОВ "Скибинці" надійшла зустрічна позовна заява (вх. № канц. 231/23 від 20.02.2023) до ТОВ "Агрозахист Донбас" про розірвання договору поставки.

Ухвалою суду від 27.02.2023 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" (вх. № канц. 231/23 від 20.02.2023) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" про розірвання договору поставки № 2021-01 від 02.10.2020 та зобов`язання вчинити дії, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" про стягнення 1 111 145,70 грн, об`єднавши зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі № 902/113/23 та призначивши його розгляд в судовому засіданні на 21.03.2023 о 14-20 год, в приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 3-й поверх, зал № 3).

На визначену судом дату у судове засідання з`явилися представники сторін.

У судовому засіданні представник ТОВ "Агрозахист Донбас" зазначив, що позивачем за первісним позовом до суду 28.02.2023 було подано заяву про повернення відзиву на позовну заяву відповідачу за первісним позовом без розгляду.

Разом з тим представником ТОВ "Агрозахист Донбас" у судовому засіданні було заявлено усне клопотання про продовження строку для надання відповіді на відзив на позовну заяву за первісним позовом.

Представник ТОВ "Скибинці" не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Суд задовольнив вищезазначене клопотання, про що було винесено ухвалу, яку занесену до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про продовження підготовчого провадження а 30 днів та відкладення підготовчого засідання, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Учасників справи про підготовче засідання, що відбудеться 06.04.2023 повідомлено під розписку.

06.04.2023 від ТОВ «Скибинці» надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Агрозахист Донбас» (вх. № канц. 01-34/3270/23 від 06.04.2023), як долучена судом до матеріалів справи.

06.04.2023 від ТОВ «Скибинці» надійшла заява (вх. № канц. 01-34/3271/23 від 06.04.2023), про зменшення штрафних санкцій, яка долучена судом до матеріалів справи.

На визначену судом дату у судове засідання з`явилися представники сторін.

У судовому засіданні представник ТОВ "Агрозахист Донбас" зазначив, що 28.03.2023 до суду подано клопотання про витребування доказів.

Представник ТОВ "Скибинці" заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Суд дослідивши матеріали справи та заслухавши позицію сторін задовольнив дане клопотання ТОВ "Агрозахист Донбас".

Разом з тим представник ТОВ "Скибинці" заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник ТОВ "Агрозахист Донбас" не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Суд задовольнив вищезазначене клопотання, про що було винесено ухвалу, яку занесену до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2023 повідомлено учасників справи про підготовче засідання, що відбудеться 25.04.2023.

За результатами проведеного судового засідання 25.04.2023 суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 22.05.2023, про що винесено ухвалу, яку занесено о протоколу судового засідання.

10.04.2023 від представника ТОВ «Агрозахист Донбас» надійшло заперечення на відзив на зустрічний позов (вх. № канц. 01-34/3378/23 від 10.04.2023), яке долучене судом до матеріалів справи.

10.04.2023 від представника ТОВ «Агрозахист Донбас» надійшло заперечення (вх. № канц. канц. 01-34/3380/23 від 10.04.2023) щодо задоволення заяви про зменшення штрафних санкцій, яка долучена судом до матеріалів справи.

За результатами проведеного судового засідання 22.05.2023 судом було вирішено оголосити перерву до 09.06.2023, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом з`явився представник позивача та представник відповідача.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач вказує, що 02.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Скибинці» (далі - покупець, відповідач), було укладено Договір поставки №2021-01 (далі - Договір), за умовами п.1.1. якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором. З доводами позивача за первісним позовом останній виконав повністю свої зобов`язання, натомість відповідач за первісним позовом неналежним чином виконав договірні зобов`язання щодо оплати поставленого товару.

Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом проти первісного позову заперечує, позиція останнього безпосередньо міститься як у відзиві на первісний позов, так і в зустрічній позовній заяві, де зазначено, що 02.10.2020 за №2021-01 між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки (далі Договір). Предметом поставки за договором була продукція виробничо - технологічного призначення (копія договору додавалася до первісного позову). Найменування асортимент та ціна товару визначалася додатками до договору. Відповідно до пункту 5.1. договору поставки продавець гарантував якість товару, що поставляється. Сторони підписали додатки до договору поставки де визначили специфікацію та вартість товару. Згідно додатків продавець мав поставити покупцю насіння соняшнику, кукурудзи та агрохімікатів для захисту рослин від бур`янів та хвороб. За доводами представника ТОВ «Скибинці» постачальник поставив покупцю товар, строк придатності якого закінчився до укладення договору поставки та передачі покупцеві, або за місяць після передачі, і який постачальник не мав права продавати, чим допустив істотне порушення договору поставки, оскільки покупець укладаючи договір та додатки до нього сподівався купити насіння зі строком придатності, що не закінчився. Постачальником допущено істотне порушення пункт 5.1. договору поставки від 02.10.2020 №2021-01, а поставлене насіння не відповідає ДСТУ 2240-93. Представник ТОВ «Скибинці» зазначає, що переговори між представниками сторін щодо простроченого товару проводилися неодноразово. В результаті перемовин з представником продавця, який вів господарство Свистуновим Ю.В., згідно зворотної накладної №24 від 04.08.2021 вдалося повернути постачальнику насіння соняшнику на суму 243 998,96 грн. Враховуючи наведене вище та керуючись статтю 678 ЦК України покупець ТОВ «Скибинці» звернувся із зустрічним позовом, в якому вимагає від продавця (постачальника): розірвати Договір поставки № 2021-01 від 02.10.2020; зменшити ціну насіння, строк придатності якого закінчився до підписання договору поставки та передачі товару покупцю, з 483 839,60 грн до суми оплати за нього в розмірі 253 338,68 грн; повернути постачальнику засоби захисту рослин, строк придатності яких закінчився до підписання договору поставки та передачі покупцю, на суму 279 095,33 грн, оскільки наслідки їх застосування с небезпечними як для покупця так і для навколишнього природного середовища.

В матеріалах справи міститься відзив на зустрічну позовну заяву, в якому доводи представника ТОВ «Агрозхахист Донбас» зводяться до того, що на виконання умов Договору, Додатків №1 від 02.10.2020, №2 від 27.11.2020, №3 від 30.11.2020, №1 від 22.12.2020, №1 від 11.08.2021 ТОВ «Агрозахист Донбас» було поставлено, а ТОВ «Скибинці» отримано товарів на загальну суму 1 145 356,76 грн, в т.ч. ПДВ. Товар ТОВ «Скибинці» прийняло без будь-яких зауважень та заперечень, доказів відмови від товару Покупцем не надано, Акти щодо наявності неякісного товару при прийманні-передачі товару, обов`язковість складення яких передбачена п.6.5 Договору та пунктами 16, 19-20 Інструкції №П- 7 відсутні. Тобто Покупцем прийнято поставлені йому товари без жодних заперечень.

Крім того, представником ТОВ «Агрозахист Донбас» зазначено, що у зустрічному позові ТОВ «Скибинці» посилається на поставку неякісного товару в частині закінчення строку його придатності. Однак, зазначені заперечення Покупця безпідставні, оскільки термін (строк) придатності товару не є прихованим недоліком в розумінні Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року №П-7, а тому ТОВ «Скибинці» було обізнане про термін (строк) придатності товару під час його прийняття, водночас жодних зауважень чи заперечень не надало як в момент отримання товарів, так і в строки, визначені Інструкцією №П-7, та і п.п.8.4-8.5 Договору. Представника ТОВ «Агрозахист Донбас» для складання актів про якість отриманої продукції в порядку, визначеному Інструкцією №П-7, ТОВ «Скибинці» не викликало та, відповідно, такі акти не складалися. Заперечення щодо якості поставлених товарів Покупцю ТОВ «Скибинці» висловило вперше лише у відзиві на позов та в зустрічному позові у даній справі, тобто через 1,5 - 2,5 років (залежно від поставки) та після подання ТОВ «Агрозахист Донбас» позову про стягнення з покупця заборгованості за поставлені товари.

Крім того представником ТОВ «Агрозахист Донбас» зазначається про безпідставність посилання ТОВ «Скибинці» щодо якості поставлених товарів шляхом проведення переговорів з представником постачальника Свистуновим Ю.В. та вручення останньому листа від 30.08.2021, оскільки на момент поставки товарів по Договору, Свистунов Ю.В. не був уповноважений на здійснення представництва ТОВ «Агрозахист Донбас» у відносинах з третіми особами. Доказів наявності у Свистунова Ю.В. відповідних повноважень ТОВ «Скибинці» не надано.

Більше того, представник ТОВ «Агрозахист Донбас» звертає увагу суду на те, що Свистунов Ю.В. з 07.09.2020 є директором ТОВ «Агроліто» (ідентифікаційний код 43800050), якому ТОВ «Агрозахист Донбас» на підставі Договору поставки №АД000000126 від 11.03.2021 було поставлено товари на суму 1 546 171,99 грн та вказана заборгованість наразі не погашена і є предметом стягнення з ТОВ «Агроліто» у справі №911/159/23. Роздруківка ухвали Господарського суду Київської області від 17.01.2023 у справі №911/159/23 додається.

Зокрема представником ТОВ «Агрозахист Донбас» зазначається про підтвердження факту поставки та прийняття товарів Покупцем внаслідок включення останнім сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту ТОВ «Скибинці».

Представником ТОВ «Скибинці» надано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Агрозахист Донбас» яка за своїм змістом є аналогічна доводам викладеним у зустрічній позовній заяві, крім того вказується, що факт перебування Свистунова Ю.В. в трудових відносинах та відсутність у його посадових обов`язках, визначених посадовою інструкцією, комунікації з покупцями ТОВ «Агрозахист Донбас» не спростовується жодним доказом. Перебування Свистунова Ю.В. в трудових відносинах з іншим підприємством афільованим з ТОВ «Агрозахист Донбас» немає жодного значення до предмету доказування у даній справі. Таким чином, факт передачі листа від 30.08.2021 продавцю з пропозицією повернути прострочений товар або зменшити його ціну іншою стороною не спростовано. Крім того, представником ТОВ «Скибинці» заперечується той факт, що податкові декларації з ПДВ є доказом поставки належного товару.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 02.10.2020 між ТОВ «Агрозахист Донбас» (Постачальник) та ТОВ «Скибинці» (Покупець), був укладений Договір поставки №2021-01 (далі-Договір), згідно п.1.1 якого в терміни, визначені договором, ТОВ «Агрозахист Донбас» зобов`язалося передати у власність ТОВ «Скибинці» продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а покупець зобов`язалося прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

У відповідності до п.2.1 Договору за Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 Договору).

Згідно п.2.2. Договору ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобривата Мікродобрива).

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до договору (п.3.1 Договору).

Між сторонами Договору було погоджено, що поставка продукції здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору.

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості та якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару та у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви Товар вважається прийняти.» Покупцем про кількості та якості (п.п.6.1., 6.2 Договору).

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості, вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (п.6.3. Договору).

Підписання видаткових накладних засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в т.ч. рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару (п.б.4 Договору).

Згідно із пунктом 6.5 Договору передбачено, що при наявності підстав Акти приймання по кількості та якості або Акти про приховані недоліки Товару складаються за обов`язкової участі представника Постачальника в порядку, визначеному Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання по кількості та якості №П-6 та №П-7.

У разі потреби Покупець за свій рахунок може провести дослідження товару у лабораторії, акредитованій УкрЦСМ та/або УкрСепро на проведення таких досліджень. При цьому, відбір проб товару для такого дослідження має бути проведений з використанням зразків товару із непошкодженої та опломбованої тари за обов`язкової участі повноважних представників Постачальника та Покупця (п.6.7.Договору).

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що висновки будь-яких установ, що зроблені без дотримання вимог пунктів 6.5-6.6 Договору, не приймаються Постачальником та не можуть бути використані сторонами в якості доказів.

Зокрема пунктом 8.4 Договору визначено, що вимоги Покупця у зв`язку з недоліками якості товару - засобу захисту рослин, повинні бути заявлені ним в 5-денний строк з дня їх встановлення та складення акту про фактичну якість такого товару, але не пізніше 1 (одного) місяця з дати отримання товару. Вимоги розглядаються Постачальником і можуть бути визнані обґрунтованими тільки при умові дотримання Покупцем вимог пунктів 6.3-6.6 Договору, а також вимог інструкцій виробника, інших нормативних документів по транспортуванню, зберіганню, визначенню якості та застосуванню такого товару. Претензії щодо неналежної якості товару, які пред`явлені після використання товару, до розгляду не приймаються.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що вимоги Покупця у зв`язку з недоліками якості Товару - насіння сільськогосподарських культур приймаються до розгляду тому випадку, коли відбір зразків товару здійснюється безпосередньо при його прийманні Покупцем. Обов`язок відбору зразків покладається на Покупця. У випадку наявності претензій, щодо якості такого товару, Покупець має право в строк до 30 днів з дня отримання товару, направити претензію на адресу Постачальнику. Претензія приймається до розгляду при наявності відповідного документа, що засвідчує результати аналізу середнього зразка насіння, відібраного представником Державної насіннєвої інспекції згідно існуючої методики в присутності представника Постачальника зі складанням відповідного акту.

Претензії щодо неналежної якості Товару, прийнятого відповідно до умов п.6.3 цього Договору, які пред`являються після повного або часткового використання, до розгляду не приймаються (п 8.6 Договору).

Як слідує з доказів наявних в матеріалах справи між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, якими погоджено кількість, вартість, оплату та поставку Товару, а саме:

02.10.2020 між Постачальником та Покупцем було укладено Додаток №1 до Договору, згідно якого ТОВ «Агрозахист Донбас» зобов`язалося поставити товари загальною вартістю 99 495,88 грн, в т.ч. ПДВ.

Водночас, ТОВ «Скибинці» зобов`язалося здійснити оплату в наступному порядку: 20% вартості товарів в розмірі 19 899,18 грн. в строк до 06.10.2020; 80% вартості товарів в розмірі 79 596,70 грн. в строк до 15.10.2021.

Так, на виконання Додатку №1 ТОВ «Агрозахист Донбас» було поставлено Покупцю товар загальною вартістю 99 495,88 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 4217 від 09.10.2020.

27.11.2020 між Постачальником та Покупцем було укладено Додаток №2 до Договору, згідно якого ТОВ «Агрозахист Донбас» зобов`язалося поставити товари загальною вартістю 116 607,44 грн, в т.ч. ПДВ.

Згідно умов передбачених Додатком № 2 ТОВ «Скибинці» зобов`язалося здійснити оплату в наступному порядку: 20% вартості товарів в розмірі 23 321,49 грн. в строк до 30.12.2020; 80% вартості товарів в розмірі 93 285,95 грн в строк до 15.11.2021.

Так, матеріалами справи стверджується, що на виконання Додатку №2 ТОВ «Агрозахист Донбас» було поставлено Покупцю товар загальною вартістю 116 607,44 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №4321 від 27.11.2020.

30.11.2020 між Постачальником та Покупцем було укладено Додаток №3 до Договору, згідно якого ТОВ «Агрозахист Донбас» зобов`язалося поставити товар загальною вартістю 110 754,60 грн, в т.ч. ПДВ.

Так, ТОВ «Скибинці» зобов`язалося здійснити оплату 100% вартості товару в розмірі 110 754,60 грн в строк до 15.11.2021.

На виконання Додатку №3 ТОВ «Агрозахист Донбас» поставлено Покупцю товар загальною вартістю 110 754,60 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №4306 від 30.11.2020.

22.12.2020 між Постачальником та Покупцем було укладено Додаток №1 до Договору, згідно якого ТОВ «Агрозахист Донбас» зобов`язалося поставити товари загальною вартістю 574 499,88 грн, в т.ч. ПДВ.

Водночас, ТОВ «Скибинці» зобов`язалося здійснити оплату 100% вартості товарів в розмірі 574 499,88 грн. в строк до 15.11.2021.

На виконання Додатку №1 ТОВ «Агрозахист Донбас» поставлено Покупцю товари загальною вартістю 574 499,88 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №4334 від 22.12.2020.

Водночас матеріалами справи стверджується та не заперечується сторонами, що за взаємною згодою сторін, було укладено Додаток №1 від 04.08.2021 про повернення Постачальнику товар (насіння соняшника) на суму 243 998,97 грн., в т.ч. ПДВ.

В подальшому 11.08.2021 між Постачальником та Покупцем було укладено Додаток №1 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 243 998,96 грн, в т.ч. ПДВ.

Водночас, ТОВ «Скибинці» зобов`язалося здійснити оплату 100% вартості товарів в розмірі 243 998,96 грн. в строк до 10.10.2022.

На виконання Додатку №1 ТОВ «Агрозахист Донбас» поставлено Покупцю товари загальною вартістю 243 998,96 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №640 від 11.08.2021.

Так, судом встановлено, що всього на виконання умов Договору, Додатків №1 від 02.10.2020, №2 від 27.11.2020, №3 від 30.11.2020, №1 від 22.12.2020, №1 від 11.08.2021 ТОВ «Агрозахист Донбас» було поставлено, а ТОВ «Скибинці» отримано товарів на загальну суму 1 145 356,76 грн, в т.ч. ПДВ.

Судом встановлено, що ТОВ «Скибинці» згідно Додатків та видаткових накладних, прийняло товар без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, якості товару, як в момент при прийманні товару.

Судом встановлено, що у відповідності до банківських виписок, які наявні в матеріалах справи відповідачем сплачено за поставлений товар 670 857,88 грн, а саме: 05.10.2020 - 20 495,88 грн, в т.ч. ПДВ; 26.11.2020 - 1,00 грн., в т.ч. ПДВ; 04.08.2021 - 243 998,96 грн., в т.ч. ПДВ (повернення товарів); 14.12.2021 - 10 754,60 грн, в т.ч. ПДВ; 14.12.2021 - 79 000,00 грн, в т.ч. ПДВ; 14.12.2021 - 116 607,44 грн, в т.ч. ПДВ; 17.01.2022 - 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ; 17.01.2022 - 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ. Тобто з урахуванням частини поверненого товару сплачено фактично 426 85,92 грн.

Водночас, за доводам позивача за первісним позовом сума основного боргу становить в розмірі 474 498,88 грн так і залишилась несплаченою, що і стало підставою позову про стягнення з відповідача разом із сумою основного боргу 119 946,76 грн пені; 172 519,64 грн 48 % річних; 271 075,41 грн штрафу; 73 105,01 грн. інфляційних втрат.

Натомість як стверджує позивач за зустрічним позовом, що факт оплати на суму 426 857,92 не заперечується. При цьому, Покупець не оплачував повністю прострочений товар, оскільки вживав заходів щодо зменшення ціни простроченого насіння та повернення або заміни прострочених агрохімікатів.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до матеріалі справи дії сторін, зокрема, передача ТОВ «Агрозахист Донбас» товару ТОВ «Скибинці» за видатковими накладними та прийняття товару відповідачем ТОВ "Скибинці", свідчать про виникнення між ними господарських правовідносин поставки у відповідності до Договору № 2021-01 від 02.10.2020.

Згідно із ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору.

Згідно п.6. 2 Договору перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості та якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару та у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви Товар вважається прийняти.» Покупцем про кількості та якості.

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості, вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (п.6.3 Договору).

Підписання видаткових накладних засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в т.ч. рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару (п.б.4 Договору).

Як уже встановлено судом всього на виконання умов Договору, Додатків №1 від 02.10.2020, №2 від 27.11.2020, №3 від 30.11.2020, №1 від 22.12.2020, №1 від 11.08.2021 ТОВ «Агрозахист Донбас» було поставлено, а ТОВ «Скибинці» отримано товарів на загальну суму 1 145 356,76 грн, в т.ч. ПДВ.

Водночас суд зауважує, що ТОВ «Скибинці» згідно Додатків та видаткових накладних, прийняло товар без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, якості товару, як в момент при прийманні товару.

Яу уже встановлено судом, що у відповідності до банківських виписок, які наявні в матеріалах справи відповідачем сплачено за поставлений товар 670 857,88 грн, а саме: 05.10.2020 - 20 495,88 грн, в т.ч. ПДВ; 26.11.2020 - 1,00 грн, в т.ч. ПДВ; 04.08.2021 - 243 998,96 грн, в т.ч. ПДВ (повернення товарів); 14.12.2021 - 10 754,60 грн, в т.ч. ПДВ; 14.12.2021 - 79 000,00 грн, в т.ч. ПДВ; 14.12.2021 - 116 607,44 грн, в т.ч. ПДВ; 17.01.2022 - 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ; 17.01.2022 - 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ. Суд зазначає, що з урахуванням частини поверненого товару сплачено 426 857,92 грн.

Водночас, представником ТОВ «Скибинці» в обґрунтуванням зустрічних позовних вимог вказується, що Постачальник поставив Покупцю товар, строк придатності якого закінчився до укладення договору поставки та передачі покупцеві, або за місяць після передачі, і який постачальник не мав права продавати, чим допустив істотне порушення договору поставки, оскільки покупець укладаючи договір та додатки до нього сподівався купити насіння зі строком придатності, що не закінчився. Тому з огляду на викладене ТОВ «Скибинці вважає, що Постачальником допущено істотне порушення пункт 5.1. договору поставки від 02.10.2020 №2021-01, а поставлене насіння не відповідає ДСТУ 2240-93.

Так, суд зауважує, що пунктом 6.5 Договору передбачено, що при наявності підстав Акти приймання по кількості та якості або Акти про приховані недоліки Товару складаються за обов`язкової участі представника Постачальника в порядку, визначеному Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання по кількості та якості №П-6 та №П-7.

За доводами суду, проаналізувавши пункти договору дійшов висновку, що обов`язкове застосування приписів Інструкцій №П6 та №П7 щодо порядку приймання товарів та фіксації претензій щодо якості або кількості поставлених товарів сторони передбачили в п. 6.5 Договору поставки.

У разі потреби Покупець за свій рахунок може провести дослідження товару у лабораторії, акредитованій УкрЦСМ та/або УкрСепро на проведення таких досліджень. При цьому, відбір проб товару для такого дослідження має бути проведений з використанням зразків товару із непошкодженої та опломбованої тари за обов`язкової участі повноважних представників Постачальника та Покупця (п.6.7 Договору).

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що висновки будь-яких установ, що зроблені без дотримання вимог пунктів 6.5-6.6 Договору, не приймаються Постачальником та не можуть бути використані сторонами в якості доказів.

Пунктом 8.4 Договору визначено, що вимоги Покупця у зв`язку з недоліками якості товару - засобу захисту рослин, повинні бути заявлені ним в 5-денний строк з дня їх встановлення та складення акту про фактичну якість такого товару, але не пізніше 1 (одного) місяця з дати отримання товару. Вимоги розглядаються Постачальником і можуть бути визнані обґрунтованими тільки при умові дотримання Покупцем вимог пунктів 6.3-6.6 Договору, а також вимог інструкцій виробника, інших нормативних документів по транспортуванню, зберіганню, визначенню якості та застосуванню такого товару. Претензії щодо неналежної якості товару, які пред`явлені після використання товару, до розгляду не приймаються.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що вимоги Покупця у зв`язку з недоліками якості Товару - насіння сільськогосподарських культур приймаються до розгляду тому випадку, коли відбір зразків товару здійснюється безпосередньо при його прийманні Покупцем. Обов`язок відбору зразків покладається на Покупця. У випадку наявності претензій, щодо якості такого товару, Покупець має право в строк до 30 днів з дня отримання товару, направити претензію на адресу Постачальнику. Претензія приймається до розгляду при наявності відповідного документа, що засвідчує результати аналізу середнього зразка насіння, відібраного представником Державної насіннєвої інспекції згідно існуючої методики в присутності представника Постачальника зі складанням відповідного Акту.

Претензії щодо неналежної якості Товару, прийнятого відповідно до умов п.6.3 цього Договору, які пред`являються після повного або часткового використання, до розгляду не приймаються (п 8.6 Договору).

Також п.6.3 Договору визначено, що товар вважається прийнятим по якості відповідно до сертифікатів якості підприємства-виробника. Тобто покупець придбаваючи товар розумів та усвідомлював на момент отримання товарів їх фактичний стан і погоджувався на їх придбання з тими строками придатності, що були наявні на момент передачі їх від постачальника до покупця.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, частини першої статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ст. 673 ЦК України).

Відповідно до ст. 675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 687 ЦК України, перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару (ч. 1 ст. 688 ЦК України).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини

Приймання товару за якістю здійснюється за Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7.

Згідно з п. 9. Інструкції П-7 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складеним протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, який виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов`язковими для сторін правилами.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, що не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, використання і зберігання продукції.

Відповідно до п. 26 Інструкції П-7 у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачений відбір зразків (проб), особи, які беруть участь в прийманні продукції за якістю, зобов`язані відібрати зразки (проби) цієї продукції.

Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються етикетками підписаними особами, які беруть участь у відборі.

Відповідно до п.п. 27, 28 Інструкції П-7 про відбір зразків (проб) складається акт, який підписується усіма особами, що приймають в цьому участь.

З відібраних зразків (проб) один залишається у отримувача, інший надсилається виробнику (відправнику) продукції. У всіх випадках, коли це передбачено стандартами, технічними умовами, іншими обов`язковими правилами і договором, відбираються додаткові зразки (проби) для здачі на аналіз або випробування в лабораторії або науково-дослідні інститути.

Про здачу зразків (проб) на аналіз або випробування робляться відповідні позначки в акті відбору зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції, а у випадках передачі матеріалів про випуск недоброякісної продукції в органи прокуратури і суду - до вирішення справи в цих органах.

Згідно з п. 20 Інструкції П-7 у разі неявки представника виготовлювача (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції за якістю або бюро товарних експертиз за місцем знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез`явленні його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (Організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації); або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства; або в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виготовлювач (Відправник) дав згоду на односторонню приймання продукцій.

Відповідно до п. 32 Інструкції П-7 акт, що встановлює неналежну якість чи некомплектність продукції, складений за участю представників, зазначених в п. 20, п. п. а), б) та в) затверджується керівником підприємства-отримувача чи його заступником не пізніше трьох денного строку після складання акту.

Крім того суд зауважує, що відповідно до частини 1 та 2 статті 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Частиною 1 статті 689 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі- продажу.

Аналіз вказаних положень Цивільного кодексу України вказує на те, що положеннями статті 678 ЦК України не передбачено права покупця на відмову від прийняття товару, який раніше ним прийнятий.

Вказане підтверджується правовими висновками КГС Верховного Суду, зазначеними вище, а саме в постановах від 16.01.19р. у справі №915/78/18 та від 21.10.2019 у справі №908/2258/18.

Суд зазначає, що з наявних доказів в матеріалах справи слідує, що ТОВ «Скибинці» прийняло товар без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, якості товару, як в момент при прийманні товару так і в розумний строк та строк, визначений умовами договору (п.п.6.5., 8.4., 8.5), при цьому, матеріали справи не містять жодних заперечень щодо неналежного виконання ТОВ «Агрозахист Донбас» його договірних зобов`язань за договором у строк встановлений Договором і в строки, передбачені нормами наведених Інструкцій №П6 та №П-7.

За доводами та на переконання суду факт отримання товару ТОВ «Скибинці» підтверджується видатковими накладними, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у ТОВ «Скибинці» здійснити розрахунки за отриманий товар.

Крім того, поставка товару відображено у податкових накладних, які залучено до матеріалів справи. У цьому разі дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків. Тож податкові накладні, які постачальник виписав на постачання послуг на користь покупця, є доказом того, що покупець прийняв товар від контрагента на визначену суму, оскільки покупець відобразив податковий кредит за господарською операцією з контрагентом.

Суд вважає, що в даному випадку податкові декларації є допустимим доказом, того що Постачальник ТОВ «Агрозахист Донбас» поставив, а Покупець ТОВ «Скибинці» прийняв товар, оскільки було вчинено юридично значимі дії: зареєстровано податкові накладні; сформувала податковий кредит за господарською операцією з контрагентом, а право на податковий кредит виникає у платника на підставі реального факту проведення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, та встановлено, що в порушення вказаної Інструкції П-7 та умов укладеного між сторонами договору, ТОВ «Скибинці» не дотримались порядку фіксації відбору зразків (проб) поставленого Товару саме ТОВ "Агрозахист Донбас", а тому суд дійшов висновку про правомірність заявленого первісного позову та про недоведеність вимог за зустрічним позовом.

Інші доводи учасників судового процесу не беруться судом до уваги з огляду на викладене та встановлене.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем за первісним позовом прав позивача за первісним позовом за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем за первісним позовом товару відповідачу за первісним позовом та прострочення оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

З урахуванням чого позов в частині стягнення з ТОВ «Скибинці» заборгованості в розмірі 474 498,88 грн підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині прострочення оплати вартості поставленого товару, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення 119 946,76 грн пені; 172 519,64 грн 48 % річних; 271 075,41 грн штрафу; 73 105,01 грн інфляційних втрат.

Судом встановлено, що вимоги позивача про застосування заходів відповідальності ґрунтуються на погоджених сторонами положеннях договору.

Статтею 7 Договору за порушення передбачених Договором зобов`язань встановлено, що Покупець:

за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (п.7.1.1. Договору);

у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 Договору Покупець, відповідно до ст.625 ЦК України, сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості, 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої заборгованості (п.7.7 Договору).

у разі прострочення Покупцем платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додаткового штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару (п.7.8 Договору).

Пунктом 7.9 Договору передбачено, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо їх стягнення, у відповідності до ст.259 ЦК України, продовжується до 3-х років.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з ТОВ «Скибинці» 48% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Разом з тим, представник ТОВ «Скибинці просив суд відповідною заявою зменшити розмір нарахованих до стягнення 48 % річних, інфляційних втрат, штрафу та пені, з огляду на що суд дійшов наступних висновків.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Разом з тим судом враховується, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 р. у справі № 908/1843/17.

Суд враховує правову природу штрафу, яка є відмінною від пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Можливість нарахування штрафу залежно від періоду прострочення не передбачено ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Штраф є одноразовим платежем, котрий обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо остаточного розміру сум пені, штрафу які підлягають стягненню, суд виходить з наступного.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р.).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, штрафу які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, у справі №902/417/20 (Постанова ВП ВС від 18.03.2020 року) Велика палата виключила мотиви судів попередніх інстанцій щодо ототожнення понять пені та відсотків річних.

Суд зауважує, що одночасне стягнення пені та штрафів створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення за як пені, так і штрафів з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 80 % сум пені, штрафу.

Зменшення даних виплат за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача за первісим позовом та відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Враховуючи викладене до стягнення з відповідача за первісним позовом підлягає пеня в розмірі 23 989,35 грн штрафу в розмірі 54 215,08 грн. В решті стягнення штрафних санкцій слід відмовити.

Стосовно заявлених до стягнення 48 % річних в розмірі 172 519,64 грн суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" розрахунок відсотків річних (48), дійшов висновку, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду.

Разом з тим відповідно до ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру. Разом з тим, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Таким чином, суд, опираючись на встановлені обставини справи, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вважає за необхідне зменшити розмір процентів річних на 80%, тобто до стягнення підлягає 34 503,93 грн.

Разом з тим суд враховує:

- що встановлений у договорі збільшений розмір процентів річних є мірою цивільно-правової відповідальності, що є додатковим тягарем для боржника;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

Окремо слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення процентів річних. При цьому вирішення питання та розмір такого зменшення закон відносить на розсуд суду.

Стосовно нарахованих 73 105,01 грн інфляційних втрат суд дійшов висновку про правомірність їх нарахування, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

За вказаних обставин у своїй сукупності, первісний позов підлягає задоволенню судом частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

17.05.2023 року позивачем за первісним позовом подано заяву щодо відшкодування витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Відповідач проти задоволення даного клопотання заперечив повністю.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону)

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з чим, відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 4 частин 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених позивачем за первісним позовом витрат з правничої допомоги до заяви додано: ордер на надання правової допомоги, копія договору про надання правової допомоги №15/09 від 15.09.2022, копія додаткової угоди від 15.12.2022, копія акта приймання передачі послуг від 15.05.2023, опис робіт від 15.05.2023.

Згідно додаткової угоди від 15.12.2022 п. 1 Сторони погодили, що сума витрат Клієнта на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції складає 80 000,00 грн.

Пунктом 2 даної угоди сторони погодили, що окрім фіксованого розміру вартості наданих послуг, вказаного п. 1 цієї Додаткової угоди, Клієнт також зобов`язується сплатити Адвокату додаткову винагороду за стягнення заборгованості в розмірі 5% від стягнутої суми з боржника.

Таким чином представник позивача за первісним позовом просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в загальному розмірі 135 557,28 грн. (80 0000+55 557,28)

При цьому, з урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу наданих позивачу по справі адвокатом послуг, а також розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 50 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 226, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скибинці" (с. Скибинці, Погребищенський р-н., Вінницька обл., 22234, ідент. код 34335005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, 4В, смт. Чабани, Фастівський р-н., Київська обл., 08162, ідент. код 30048570) 474 498,88 грн боргу, 23 989,35 грн пені, 34 503,93 грн 48 % річних, 54 215,08 грн штрафу, 73 105,01 грн інфляційних втрат та 16 667,19 грн витрат зі сплати судового збору, 50 000,00 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

5. В задоволені зустрічного позову відмовити.

6. Згідно з приписами ч.1 стт.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник по вного судового рішення протягом двох днів з дня складання направити учасникам справи в електронній формі на електронні адреси: та представника відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне рішення складено 19 червня 2023 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу/відповідачу (вул. Машинобудівників,4В, смт. Чабани, Фастівський р-н., Київська обл., 08162)

3 - відповідачу/позивачу (с. Скибинці, Погребищенський р-н., Вінницька обл., 22234)