ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. Справа№ 911/544/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.;

представники сторін в судове засідання не з`явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року

у справі № 911/544/23 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.03.2023 року по справі № 911/544/23 заяву ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повернуто заявнику без розгляду, з підстав не виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 27.02.2023 року, зокрема, не надання доказів здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі по тексту - апелянтка, боржник) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року у справі № 911/544/23, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Справу розглядати за відсутності скаржника.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянтка, посилаючись на положення абзацу 6 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, зазначає, що даною нормою обмежено право на доступ до суду, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яке не є абсолютним, втім застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ, наданий особі таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права.

На думку апелянтки, остання, як боржник, відповідно до норм чинного має право на звернення до суду для відкриття провадження у справі щодо неплатоспроможності через те, що не має можливості виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами. Тому остання, як боржник, і звернулася до суду за захистом, оскільки через скрутне фінансове становище не здатна самостійно врегулювати питання із кредиторами, які постійно тиснуть та погрожують.

Однак, встановивши таку імперативну норму, без можливих альтернатив, на думку апелянтки, законодавець фактично обмежив її право на звернення до суду такою мірою, що порушується сама суть права, адже цілком логічно, що якщо особа не має можливості виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами через брак таких фінансів, вона і не може зібрати необхідну грошову суду для авансування на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому.

Таким чином, посилаючись на позицію Верховного Суду, як викладена у постанові від 19.11.2020 року у справі №910/726/20, апелянтка стверджує, що укладанням договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого, остання гарантувала арбітражному керуючому виконання нею зобов`язань, передбачених цим договором та Кодексом України з процедури банкрутства, зокрема, щодо виплати винагороди керуючому реструктуризацією відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Також апелянтка зазначає, що відповідно до договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого сторонами узгоджено оплату послуг керуючого реструктуризацією.

На підтвердження бажання ОСОБА_1 та спроможності виконувати свій обов`язок щодо виплати винагороди арбітражному керуючому, станом на день подачі заяви, останньою здійснено відповідні платежі.

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи згоди арбітражного керуючого на участь у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , у якості керуючого реструктуризацією, апелянтка просить суд визнати укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року витребувано з господарського суду Київської області матеріали справи № 911/544/23 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року у справі № 911/544/23 до надходження матеріалів справи № 911/544/23 до Північного апеляційного господарського суду.

30.03.2023 року від господарського суду Київської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року надійшли матеріали справи № 911/544/23 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року у справі № 911/544/23. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено на 26.04.2023 року.

У зв`язку з виходом у відпустку головуючого судді Копитової О.С. з 26.04.2023 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 року розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 перепризначено на 08.06.2023 року.

08.06.2023 року апелянтка в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів необхідних для розгляду справи, а також те, що апелянтка в своїй апеляційній скарзі просила суд розглядати справу за її відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 08.06.2023 року прийнято постанову у даній справі.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника.

Відповідно до ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку, передбаченому Книгою 4 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.02.2023 року по справі №911/544/23 заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника залишено без руху, з підстав не подання доказів здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.03.2023 року по справі № 911/544/23 заяву ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повернуто заявнику без розгляду.

Обґрунтовуючи прийняту ухвалу місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 не виконано обов`язку доплати авансування винагороди арбітражного керуючого до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі в розмірі 18310,00 грн. Встановлені ухвалою суду від 27.02.2023 року недоліки заявницею не усунуто.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не було усунуто недоліки заяви від 20.02.2023 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначені в ухвалі господарського суду Київської області від 27.02.2023 року, місцевий суд дійшов висновку про повернення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Зазначена ухвала суду і переглядається в апеляційному порядку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року по справі № 911/544/23 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Частиною 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу

Як встановлено судом першої інстанції, заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 року у сумі 2684,00 грн.

Отже розмір авансування боржником грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризацією за три місяці складає 40260,00 грн (2684,00 *5 *3 місяці).

При цьому, заявником долучено до матеріалів заяви копію договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 17.03.2023 року та докази сплати авансування винагороди арбітражного керуючого у сумі 21950,00 грн.

В зв`язку з викладеними обставинами судом першої інстанції ухвалою від 27.02.2023 року було залишено заяву без руху із наданням заявнику строку на усунення недоліків.

Доводами апеляційної скарги апелянтки є те, що гарантією оплати праці арбітражного керуючого можна вважати, що вона 27.02.2023 року уклала договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із арбітражним керуючим Белінською Н.О., з якою вони погодили інший порядок оплати роботи керуючого реструктуризацією, ніж визначено Кодексом України з процедур банкрутства, а також те, що законодавець, не забезпечивши альтернативних способів сплати грошової винагороди арбітражному керуючому і встановивши імперативну норму щодо авансування грошової винагороди арбітражному керуючому, порушує її права, оскільки встановивши таку норму він фактично обмежує доступ, наданий особі до такої міри, що порушується суть права.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Передбачені п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень є гарантією оплати праці арбітражного керуючого в процедурі реструктуризації боргів боржника у визначеному кодексом розмірі.

Отже, запровадження Кодексом України з процедур банкрутства механізму авансування винагороди арбітражного керуючого є способом гарантування оплатності наданих арбітражним керуючим послуг.

Крім того, колегія суддів зазначає, що укладений боржником договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із конкретним арбітражним керуючим не може ототожнюватися з вимогами ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства про авансування винагороди, оскільки цей договір не є гарантією справедливого проведення реструктуризації боргів боржника.

Так, колегія суддів зауважує, що укладення договору з арбітражним керуючим не є безумовною підставою для суду для його призначення керуючим реструктуризацією.

Статтею 28 Кодексу України з процедур банкрутства визначений перелік обставин за яких арбітражний керуючий не може бути призначений розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією, зокрема, якщо такі особи є заінтересованими особами у цій справі або які є близькими особами фізичної особи- боржника.

Крім того, арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі неналежного виконання ним своїх повноважень.

Таким чином, у разі непризначення арбітражного керуючого, з яким підписано договір, або його відсторонення судом, може виникнути ситуація, яка фактично призведе до того, що призначеному/новопризначеному судом арбітражному керуючому у разі відсутності авансованої боржником винагороди не буде гарантовано належну оплату праці.

Крім того, як було вище зазначено, обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ч. 3 ст. 116 зазначеного Кодексу.

При цьому, ні Кодекс, ні інші діючі норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20, від 23.11.2020 у справі №922/1734/20, від 19.11.2020 у справі № 927/203/20, від 17.02.2021 у справі №927/166/20).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відтак, встановлення процесуальним законодавством, зокрема Кодексом України з процедур банкрутства, механізму авансування винагороди арбітражного керуючого при звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність, не обмежує право Заявника на доступ до правосуддя.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року у справі №911/544/23 залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Київської області від 13.03.2023 року у справі № 911/544/23 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи №911/544/23 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 14.06.2023 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко