ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 року м. Дніпро Справа № 904/3159/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від 31.01.2023 р. у справі № 904/3159/22

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором технічного обслуговування системи газопостачання у розмірі 1 766 342,83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022р. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" заборгованість за договором технічного обслуговування системи газопостачання № 32А491-2183-20 від 01.06.2020 у розмірі 1 926 897,98 грн., з яких: 1 766 342,83 грн. - сума основного боргу, 122 903,01 грн. - інфляційні втрати, 20 666,21 грн. - пеня, 16 985,93 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 32А491-2183-20 технічного обслуговування системи газопостачання від 01.06.2020 щодо своєчасної та повної оплати послуг за договором.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 р. у справі № 904/3159/22:

- позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" про стягнення заборгованості за договором технічного обслуговування системи газопостачання у розмірі 1 926 897,98 грн. задоволено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" (49000, м. Дніпро, вул. Павла Чубинського, буд. 2А; ідентифікаційний код 42353652) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49101, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, буд. 5, ідентифікаційний код 20262860) основний борг у розмірі 1 316 342,83 грн., пеню у розмірі 10 333,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 66 097,37 грн., 3% річних у розмірі 16 985,93 грн., судовий збір у розмірі 28 903,47 грн.;

- в частині стягнення основного боргу в розмірі 450 000,00 грн. провадження у справі закрито;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" про відстрочення виконання рішення задоволено частково;

- відстрочено виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. до 30.03.2023р.

Не погодившись із вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. у справі № 904/3159/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання ТОВ "Екологія-Д" про зменшення до 100% розміру штрафних санкцій в повному обсязі та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені у сумі 20 666,21 грн. в повному обсязі; задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" про відстрочення виконання рішення в повному обсязі та відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 р. у справі № 904/3159/22 строком на шість місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені в повному обсязі. Вважає, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав для задоволення такого клопотання у повному обсязі.

Так, апелянт вказує на те, що стан розрахунків споживачів за надані послуги, суспільне значення ТОВ "Екологія-Д", незадовільний фінансовий стан підприємства, обумовлений низьким рівнем розрахунків за надані послуги з управління багатоквартирними будинками та поводження з побутовими відходами, обумовлюють складність та неможливість виконання рішення суду в даній справі без його відстрочення на термін, достатній для виплати присудженої суми без тяжких економічних наслідків для відповідача.

Відповідач стверджує, що виконував в повному обсязі взяті на себе зобов`язання з моменту укладення договору і до квітня 2022, зважаючи на низьку платіжну дисципліну співвласників будинків, що на початку була обумовлена карантином, встановленим на території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та в подальшому ускладнена військовою агресією російської федерації.

Зауважує, що станом на 01.07.2022 заборгованість населення за отриманні послуги з управління багатоквартирними будинками в місті Дніпро становить 146 795 857,92 грн. Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням заборонено, що призвело до ще більшого сповільнення здійснення споживачами оплат за отримані послуги.

Отже, відповідач вважає, що ним доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, проте, ці обставини не взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Додатково в обґрунтування своєї правової позиції апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду щодо застосування ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 р. у справі № 904/3159/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 06.06.2023р.

05.06.2023р. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є. суддів Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що фактично в даному випадку, зазначаючи про неналежне виконання зобов`язань споживачами послуг з управління багатоквартирними будинками міста перед відповідачем та те, що рівень розрахунків підприємства за обслуговування систем газопостачання залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів, скаржник намагається перекласти настання несприятливих наслідків, які виникли з власних дій останнього та являються комерційними ризиками, на АТ "Дніпрогаз".

Також позивач зазначає, що відповідачем не наведено жодної поважної причини невиконання ним взятих зобов`язань і не надано доказів на їх підтвердження. Вважає, що наведені відповідачем обставини складного матеріального становища не є виключними і стосуються всіх учасників господарських відносин, в тому числі і АТ "Дніпрогаз", яке через невиконання зобов`язань відповідачем позбавлене можливості виконувати аналогічні зобов`язання перед іншими контрагентами, працівниками, та вести господарську діяльність, яка полягає у забезпеченні безперебійного та безаварійного розподілу природного газу усім категоріям споживачів.

Просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Екологія-Д" без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. у справі № 904/3159/22 без змін.

17.05.2023р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" до Центрального апеляційного господарського суду подано клопотання про долучення доказів, у відповідності до якого відповідач просить долучити до матеріалів справи № 904/3159/22 докази часткової сплати боргу, додані до даного клопотання, з приводу якого судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідачем до зазначеного клопотання додано копії квитанцій про сплату: № 14990 від 28.02.2023р., № 15354 від 11.04.2023р., № 15415 від 18.04.2023р., № 15462 від 24.04.2023р., № 15568 від 05.05.2023р.

Судова колегія звертає увагу, що ці докази не існували до ухвалення оскаржуваного рішення та зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.

Враховуючи викладене, колегією суддів апеляційного суду не приймаються як додаткові докази додані відповідачем під час апеляційного перегляду копії квитанцій про сплату, оскільки цих доказів не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.06.2020р. між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" (далі - замовник) укладено договір № 32А491-2183-20 технічного обслуговування системи газопостачання (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг з технічного обслуговування системи газопостачання будинків (далі послуга з ТО), які знаходяться в управлінні замовника, та зазначені в додатку № 1 та додатку № 2 до договору (п. 1 розділу 1 договору).

Вартість послуг з ТО об`єктів, що надаються виконавцем, наведені у додатку (ах) 1, 2 до договору, які є його невід`ємною частиною (п. 4 розділу 1 договору).

Загальна (планова) вартість послуг з ТО по договору за рік складає 5 629 545,38 та зазначена в додатку 2 до договору. Щомісячна вартість послуг з ТО за цим договором встановлюється у додатку № 2 до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору окремо щодо кожного житлового будинку. Вартість послуг з ТО за цим договором включає відшкодування витрат виконавця та плату за надані послуги. ПДВ сплачується в порядку та розмірах, встановлених чинним законодавством. (п. 1 розділу 2 договору).

Фактична вартість наданих послуг з ТО визначається в щомісячних актах прийому наданих послуг з ТО (далі Акт) та є підставою для виписки рахунків виконавцем (п. 2 розділу 2 договору).

Згідно п. 3 розділу 2 договору, замовник сплачує виконавцю вартість послуг з ТО відповідно до підписаних актів та наданих рахунків, визначених у п. 2 цього розділу, на поточний рахунок виконавця з урахуванням ПДВ в такому порядку: протягом 10 робочих днів з дня підписання сторонами акту.

Пунктом 1 розділу 7 договору встановлено, що цей договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 01.03.2021, а в частині виконання розрахунків по договору до повного їх виконання.

Якщо протягом 1 місяця до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявляє про припинення його дії, цей договір вважається укладеним на наступний рік на тих самих умовах.

Позивач зазначає, що в повному обсязі та належним чином виконував обов`язки по договору та надав послуги з технічного обслуговування системи газопостачання, що підтверджується, зокрема, актами приймання-передачі робіт (надання послуг) (т. 1, а.с. 46-250, т.2, а.с. 1-31). Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Відповідач обов`язок щодо сплати наданих позивачем послуг виконував частково, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 766 342,83 грн.

Матеріали справи також містять акт звіряння від 16.06.2022, підписаний сторонами без заперечень та скріплений їх печатками, згідно якого за спірним договором наявна заборгованість станом на 31.05.2022 в розмірі 1 766 342,83 грн. (т.1, а.с. 15 -20).

Як зазначено позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, а також не є предметом апеляційного оскарження, відповідач зобов`язання за договором технічного обслуговування системи газопостачання № 32А491-2183-20 від 01.06.2020р. в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 31.05.2022р. утворилась заборгованість в розмірі 1 766 342,83. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 122 903,01 грн., а також 3% річних за період з 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 16 985,93 грн. Також, на підставі п. 2 розділу 5 договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 20 666,21 грн.

Вказане і стало причиною звернення із позовом до суду.

Відповідач визнав наявність заборгованості, зазначивши про часткову її сплату під час розгляду справи судом в розмірі 450 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Зважаючи на викладене та визнання відповідачем заборгованості за договором, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 316 342,83 грн. підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та пені місцевий господарський суд з`ясував, що вони є арифметично правильними та позовні вимоги в цій частині обґрунтовані. Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат суд виявив помилку, а тому дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині в розмірі 66 097,37 грн.

Водночас судом першої інстанції розглянуті клопотання позивача: про зменшення штрафних санкцій на 100% та про відстрочення виконання рішення на 6 місяців з моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі. За результатом розгляду вказаних клопотань суд дійшов висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, а саме: зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 50%, а також відстрочено виконання рішення суду до 30.03.2023р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частина 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідач визнав наявність заборгованості, зазначивши про часткову її сплату в розмірі 450 000,00 грн.

Матеріали справи містять платіжне доручення № 13941 від 26.10.2022 на суму 100 000,00 грн. та платіжну інструкцію № 14616 від 19.01.2023 на суму 100 000,00 грн., які свідчать про часткову сплату відповідачем суми боргу.

Крім того, позивач 27.12.2022 надав заяву про часткову сплату основного боргу, в якій зазначив про сплату відповідачем 350 000,00 грн. основного боргу, а саме: 26.10.2022 в розмірі 100 000,00 грн., 03.11.2022 в розмірі 200 000,00 грн. та 07.11.2022 в розмірі 50 000,00 грн. та про те, що не підтримує позовні вимоги в цій частині та просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 576 897,98 грн., а також штрафні санкції.

Таким чином, відповідач, після звернення позивача до суду, сплатив заборгованість в розмірі 450 000,00 грн.

Доказів сплати заборгованості за надані послуги в розмірі 1 316 342,83 грн. матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене та визнання відповідачем заборгованості за договором місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 316 342,83 грн. підлягають задоволенню.

Також судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 450 000,00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 122 903,01 грн. та 3% річних за загальний період прострочення 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 16 985,93 грн.

Також, на підставі п. 2 розділу 5 договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 06.06.2022р. по 30.09.2022р. у сумі 20 666,21 грн.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, 3% річних і пені, та встановлено, що розрахунки 3% річних і пені зроблені позивачем арифметично правильно, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат суд першої інстанції виявив помилку, а тому дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині в розмірі 66 097,37 грн., з чим також погоджується судова колегія.

Водночас судова колегія відмічає, що правильність розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних, здійснених позивачем, а також рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної суми боргу та в частині закриття провадження у справі, не є предметом апеляційного оскарження з боку відповідача. Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення належної до стягнення у цій справі пені та часткового задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення, з приводу чого судова колегія зазначає наступне.

Так, за змістом ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Щодо клопотання відповідача в частині зменшення належних до стягнення сум пені, судова колегія звертає увагу, що зазначені вище норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 по справі № 904/6250/19 звертав увагу, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що застосоване в статті 233 Господарського кодексу України та частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

В обґрунтування необхідності зменшення належних до стягнення сум пені відповідач вказує на складну ситуацію у державі та її економічного становища, суспільне значення ТОВ "Екологія-Д", незадовільний фінансовий стан підприємства, обумовлений низьким рівнем розрахунків за надані послуги з управління багатоквартирними будинками та поводження з побутовими відходами, а також обставини, зумовлені військовою агресією російської федерації.

В свою чергу позивач, в обґрунтування своїх заперечень на доводи відповідача зазначає, що фактично в даному випадку, зазначаючи про неналежне виконання зобов`язань споживачами послуг з управління багатоквартирними будинками міста перед відповідачем та те, що рівень розрахунків підприємства за обслуговування систем газопостачання залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів, скаржник намагається перекласти настання несприятливих наслідків, які виникли з власних дій останнього та являються комерційними ризиками, на АТ "Дніпрогаз". Також позивач вказує на те, що наведені відповідачем обставини складного матеріального становища не є виключними і стосуються всіх учасників господарських відносин, в тому числі і АТ "Дніпрогаз", яке через невиконання зобов`язань відповідачем позбавлене можливості виконувати аналогічні зобов`язання перед іншими контрагентами, працівниками, та вести господарську діяльність, яка полягає у забезпеченні безперебійного та безаварійного розподілу природного газу усім категоріям споживачів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд, об`єктивно оцінивши даний випадок, взявши до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, врахував інтереси обох сторін та часткову оплату відповідачем боргу, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача на 50%.

Щодо доводів апеляційної скарги про оскарження рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 6 місяців з моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі, судова колегія зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на значну фінансову заборгованість, з метою недопущення арешту його коштів та фактичної неплатоспроможності останнього, виникає потреба у відстроченні вказаного рішення задля фактичної можливості здійснити всі фінансові зобов`язання, покладені на відповідача.

Позивач проти задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення заперечує, зазначивши, що наведені відповідачем обставини складного матеріального становища не є виключними і стосуються всіх учасників господарських правовідносин, в тому числі і позивача, який, через невиконання грошових зобов`язань відповідачем позбавлений можливості виконувати аналогічні зобов`язання перед контрагентами, працівниками, та вести господарську діяльність.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Положеннями ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).

Одночасно держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі Фуклев проти України). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього апарату (рішення у справі ComiNgersoll S.A. проти Португалії).

Приписами ч.ч. 1-4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, в розумінні наведеної норми, відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. При цьому, матеріальний стан визначено як обставину, яка також враховується судом, але стосовно саме фізичної, а не юридичної особи згідно приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Як було зазначено вище, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої розстрочки.

Наведений відповідачем у заяві про розстрочення виконання рішення суду перелік обставин, а саме складне фінансове становище не є тією обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Інші наведені відповідачем обставини не є виключними і стосуються всіх учасників господарських правовідносин, в тому числі і позивача, який, через невиконання грошових зобов`язань відповідачем позбавлений можливості виконувати аналогічні зобов`язання перед контрагентами, працівниками, та вести господарську діяльність.

А як зазначено вище, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення з відстроченням, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Діючим законодавством не передбачено переліку обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Так, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, оскільки ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, предметом доказування є існування таких обставин.

При цьому відстрочення та розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Враховуючи викладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції об`єктивно оцінивши даний випадок, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, врахував інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" про відстрочення виконання судового рішення до 30.03.2023.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. у справі № 904/3159/22, відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 39 742,71 грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. у справі № 904/3159/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023р. у справі № 904/3159/22 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екологія-Д".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 14.06.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз