ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. Справа№ 925/233/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Грека Б.М.

Полякова Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Евер Бест»: Руденко А.О. - серія АА № 0029930 від 01.06.2023;

від АТ КБ «ПриватБанк»: не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 (суддя Хабазня Ю.А., повний текст ухвали складено та підписано - 03.04.2023)

за заявою ініціюючого кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест»

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та її обгрунтування

17.02.2023 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду Черкаської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, у відповідності до якої просить суд: прийняти заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» до розгляду; відкрити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест»; визнати вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» у розмірі 16 309 294,03 грн, а саме: 15 406 369,24 грн - заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном, 572 263,30 грн - пені, 239 679,49 грн - судового збору у справі № 925/1230/18, 3 842,00 грн - судового збору у справі № 910/5247/19, а також 26 840,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування винагороди арбітражному керуючому; ввести процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест».

На обґрунтування вищевказаної заяви ініціюючий кредитор зазначає, що 01.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №4Е16055ЛИ (надалі - Договір), згідно з п. 1.1. якого банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів - у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У зв`язку з порушенням лізингоодержувачем термінів сплати лізингових платежів та винагороди за користування майном, відповідно до п. 7.1. Договору боржнику нарахована пеня у розмірі 572 263,30 грн, яка обліковується банком на рахунку 8091.

Також у зв`язку з простроченням боржником сплати лізингових платежів більше ніж на 30 днів та порушенням строків сплати винагороди, кредитором направлено боржнику повідомлення від 31.05.2017 за вих.№Э.Upr 1/3-67100 про розірвання договору фінансового лізингу, яке було вручене боржнику 06.06.2017, у якому кредитор поінформував боржника про розірвання Договору з 15.06.2017 та запропонував сплатити наявну заборгованість і передати майно по акту прийому-передачі.

В подальшому, 15.06.2017 кредитор та боржник підписали акт прийому-передачі майна, згідно з яким лізингоодержувач передав, а банк прийняв майно, яке було предметом договору фінансового лізингу від 01.07.2016 №4Е16055ЛИ, однак погашення залишку заборгованості за Договором боржник не здійснив.

Так як у добровільному порядку зобов`язання боржником виконані не були, рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 15 406 369,24 грн заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном, 572 263,30 грн пені та 239 679,49 грн судового збору.

Вищевказаним рішенням встановлено факт неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за Договором, який відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційним фактом та не потребує доказування.

Заборгованість боржника за договором від 01.07.2016 №4Е16055ЛИ у розмірі 15 406 369,24 грн заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном, 572 263,30 грн пені та 239 679,49 грн судового збору є стягнутою судовим рішенням, а відтак, є безспірною.

13.09.2019 на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 видано наказ, проте судове рішення у примусовому порядку боржником також не виконано.

Заявник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 01.07.2016 №4Е16055ЛИ, за результатами розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/5247/19, яке залишено без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2019, у задоволенні позову відмовлено, а також стягнуто з боржника на користь банку 3 842,00 грн судового збору.

Разом з поданою заявою ініціюючий кредитор заявив клопотання про призначення розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пономаренка Андрія Олеговича.

В подальшому, 29.03.2023 від ініціюючого кредитора надійшла заява про збільшення або зменшення/збільшення розміру позовних вимог (а.с. 90 т. 1), у відповідності до якої Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить суд, визнати його кредиторські вимоги до боржника на загальну суму 12 813 195,39 грн (з них: 11 910 270,60 грн - заборгованість зі сплати відсоткової винагороди за користування майном; 572 263,30 грн - пеня; 239 679,49 грн - судовий збір, у справі № 925/1230/18; 3 842,00 грн - судовий збір у справі № 910/5247/19; 26 840,00 грн - судовий збір за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; 60 300,00 грн - авансування винагороди арбітражному керуючому.

Крім того, заявник зазначив, що оскільки розмір вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» в частині заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном був зменшений на 3 496 098,64 грн, то фактично відсутні підстави вважати, що між сторонами існує спір про право банку на стягнення з боржника цієї суми.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 (суддя Хабазня Ю.А., повний текст ухвали складено та підписано - 03.04.2023), зокрема, прийнято заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 29.03.2023 про зменшення вимог; відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест»; визначено наступний розмір вимог ініціюючого кредитора: 26 840,00 грн - судового збору, який підлягає погашенню у першу чергу; 60 300,00 грн - авансованої грошової винагороди арбітражному керуючому, яка підлягає погашенню у першу чергу; 12 153 792,09 грн не забезпечених заставою, які підлягають погашенню у четверту чергу; 572 263,30 грн інших вимог (в т.ч. пеня і штрафні санкції), які підлягають погашенню у шосту чергу; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пономаренка Андрія Олеговича.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 12, 46, 73, 75, 123 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 28, 30, 39, 44 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) та мотивоване тим, що недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і відновлення його платоспроможності є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 та прийняти нове судове рішення, яким у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час підготовчого засідання між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» існував спір про право, а саме спір по сумі зобов`язання боржника перед ініціюючим кредитором, що відповідно до ч. 6 ст. 39 КУзПБ є підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не скористалося своїм правом у відповідності до ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест», що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 у справі № 925/233/23 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/233/23 за заявою ініціюючого кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 925/233/23.

27.04.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи).

04.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/233/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 925/233/23, зокрема, відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 призначено на 07.06.2023.

Явка представників сторін

У судове засідання 07.06.2023 з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест».

07.06.2023 у судове засідання не з`явився представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», який повідомлявся про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 925/233/23 була надіслана судом апеляційної інстанції на електроні адреси учасників справи, які наявні у матеріалах справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест».

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 07.06.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та підприємців станом боржник зареєстрований як юридична особа (а.с. 50 т. 1).

01.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» укладено договір фінансового лізингу № 4Е16055ЛИ (надалі - Договір, а.с. 7 т. 1), згідно з яким: Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку №1 Договору (надалі - майно). Банк передає лізингоодержувачу (ТОВ «Евер Бест») майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим Договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - Лізинг, п.1.1.); на дату укладання цього Договору вартість майна становить: 381 074 752,00 (…) гривень (п.1.2.); розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком № 2 (п.2.1.); відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в Додатку (підп.2.3.2. п.2.3.); у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим Договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24 (двадцять чотири) % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно Додатку № 2 (п.2.3.3. п.2.3.); лізингоодержувач сплачує банку на відповідний рахунок (…) винагороду за користування майном, отриманим в лізинг (…) (п.2.3.4. п.2.3.); умови переходу права власності на майно: майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим Договором (п.4.3.); лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)»; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; винагороду за користування майном, отриманим в лізинг; інші витрати банку, безпосередньо пов`язані з цим Договором (підп. 6, 2, 11, п, 6, 2.); у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (…) (п.7.1.); цей Договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) дні (…) у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів. Порушення строків сплати винагород за Договором (підп. 8.2.3. п. 8.2.); у випадку розірвання цього Договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, по Акту прийому-передачі Майна (…) (п.8.3.).

01.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» складено та підписано акт № 1 прийому-передачі майна відповідно до Договору (а.с. 13 (на звороті) т. 1).

01.07.2016, 07.07.2016, 29.07.2016, 05.08.2016 та 03.11.2016 до Договору сторонами були укладені додаткові угоди (а.с. 15-27 т. 1), зокрема:

додатковою угодою від 29.07.2016 викладено у новій редакції підп. 6.2.11 п. 6.2 Договору, згідно з яким лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг» Є(оренда); лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим Договором;

додатковою угодою від 03.11.2016 підп. 2.3.2. п. 2.3. та підп. 2.3.3. п. 2.3. Договору викладено у новій редакції (змінено розмір лізингових платежів (відсоткової винагороди) з 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна на 10,5%, а також змінено розмір відсоткової винагороди у разі порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів з 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна на 21%).

В подальшому, рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Евер Бест»: стягнуто з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу від 01.07.2016 №4Е16055ЛИ у розмірі 15 978 632,54 грн (з них: 15 406 369,24 грн - заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном, 572 263,30 грн - пеня), а також 239 679,49 грн судового збору, разом 16 218 312,03 грн.

Вказаним вище судовим рішенням, зокрема, встановлено, що відповідач за весь час дії договору сплатив лише два лізингові платежі: 25 липня 2016 року в розмірі 317 562,29 грн та 23 серпня 2016 року в розмірі 3 178 536,35 грн, що підтверджується банківською випискою (…). В подальшому лізингові платежі відповідачем не сплачувалися; що відповідач допустив порушення строків сплати відсоткової винагороди за користування майном. Зокрема, відповідна прострочена заборгованість виникала у лізингоодержувача 01 березня 2017 року, 01 квітня 2017 року, 01 травня 2017 року, 01 червня 2017 року та 01 липня 2017 року, що підтверджується виписками за рахунками 2078*, 2079*; що у зв`язку з тим, що відповідач прострочив сплату лізингових платежів більше ніж на 30 днів, а також порушив строки сплати відсоткової винагороди, позивачем було направлено відповідачу повідомлення від 31 травня 2017 року про розірвання договору фінансового лізингу, яке було вручене відповідачу 06 червня 2017 року. Зазначеним повідомленням позивач проінформував відповідача про розірвання договору з 15 червня 2017 року, а також запропонував сплатити наявну заборгованість та передати майно по акту прийому-передачі; що 15 червня 2017 року сторони підписали акт прийому-передачі майна, відповідно до якого лізингоодержувач передав, а банк прийняв майно, яке було предметом договору фінансового лізингу №4Е16055ЛИ від 01 липня 2016 року; що водночас, жодної сплати заборгованості за договором відповідач не здійснив; що оскільки лізингове майно було повернуто позивачу 15 червня 2017 року, відповідач зобов`язаний сплатити відсоткову винагороду за користування майном за період з 01 липня 2016 року до 15 червня 2017 року в розмірі 15 406 369,24 грн; що доказів сплати банку заборгованості за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу, станом на час прийняття рішення судом відповідачем не надано, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум не спростовано; що таким чином з відповідача підлягає стягненню 15 406 369,24 грн заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном; що нарахування пені відповідно до п. 7.1. договору у розмірі 572 263,30 грн за період з 30 березня 2017 року по 15 червня 2017 року здійснено позивачем вірно, відповідачем не спростовано, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Евер Бест» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 повернуто без розгляду.

20.05.2019 на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 видано наказ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/5247/19 у задоволенні позову ТОВ «Евер Бест» до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 01.07.2016 №4Е16055ЛИ відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду 23.09.2019 у справі № 910/5247/19 рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 скасовано; позовні вимоги задоволено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 910/5247/19 постанову Північного апеляційного господарського суду 23.09.2019 скасовано та залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/5247/19, стягнуто з ТОВ «Евер Бест» 3 842,00 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

02.02.2021 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виконавчий документ (наказ суду від 20.05.2019 №925/1230/18) про стягнення з ТОВ «Евер Бест» на користь АТ КБ «ПриватБанк» 16 218 312,03 грн повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 48 т. 1).

08.03.2023 боржник звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про залік зустрічних однорідних вимог за вих. № 08-03-23 (а.с. 82 т. 1), у якій зазначив: що рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 стягнуто з ТОВ «Евер Бест» на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 406 369,24 грн заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном, 572 263,30 грн пені та 239 679,49 грн судового збору; що грошові зобов`язання ТОВ «Евер Бест» перед АТ КБ «ПриватБанк» становлять 16 218 312,03 грн; що за час дії Договору фінансового лізингу боржник сплатив два лізингові платежі - 25.07.2016 у розмірі 317 562,29 грн та 23.08.2016 у розмірі 3 178 536,35 грн на загальну суму 3 496 098,64 грн, а отже, грошові зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» перед ТОВ «Евер Бест» становлять суму 3 496 098,64 грн по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу; що ТОВ «Евер Бест», керуючись ст. 601 ЦК України, повідомляє про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 3 496 098,64 грн за такими зобов`язаннями за Договором фінансового лізингу: у розмірі 16 218 312,03 грн по сплаті заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та пені; 3 496 098,64 грн по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу; що за цією заявою на дату її складання взаємні зобов`язання сторін Договору фінансового лізингу на суми, визначені у цій заяві, вважаються припиненими.

Слід зазначити, що будь-яка відповідь на вказану вище заяву на адресу ТОВ «Евер Бест» не надходила.

17.03.2023 ТОВ «Евер Бест» звернулося до суду у справу № 925/1230/18 із заявою № 17-03-23 про визнання наказу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2019 у справі № 925/1230/18 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу на суму 3 496 098,64 грн (а.с.86 т.1).

Зазначена вище заява обґрунтована тим, що 08.03.2023 ТОВ «Евер Бест» за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 08-03-03 частково зменшив свої зобов`язання пере АТ КБ «ПриватБанк» по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу на суму 3 496 098,64 грн; що зазначена заява була надіслана АТ КБ «ПриватБанк» електронною поштою на адресу: та адресу для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094; що таким чином обов`язок ТОВ «Евер Бест» перед АТ КБ «ПриватБанк» на суму 3 496 098,64 грн припинився.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.03.2023 у справі №925/1230/18 заяву ТОВ «Евер Бест» від 17.03.2023 № 17-03-23 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

У вказаному судовому рішенні суд встановив, що на правовідносини, які складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж (...); що згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу; що у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу; що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; що в даному випадку лізингоодержувач не вправі вимагати передання частково оплаченого товару, оскільки саме останній порушив зобов`язання та не реалізував своє право на викуп отриманого в лізинг майна; що разом з тим розірвання (припинення) договору фінансового лізингу відбулося 15 червня 2017 року, а односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог лізингоодержувач вчинив лише 08 березня 2023 року, тобто з пропуском загального (трирічного) строку позовної давності, що суперечить п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України; що зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не відбулося, а сам правочин є нікчемним; що наказ зі справи судом було видано 20 травня 2019 року (…), а товариство в своїй заяві просить суд визнати наказ від 13 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; що за таких обставин заяву боржника про визнання наказу від 13 вересня 2019 року у справі № 925/1230/18 таким, що не підлягає виконанню слід залишити без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В силу п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 28 КУзПБ кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору (...).

Відповідно до абз. 2, 3, 4 п. 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення. Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією. Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим ч. 3 ст. 28 цього Кодексу. Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

Приписами ч. 2 ст. 30 КУзПБ передбачено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 39 КУзПБ якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав; боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Положеннями ч. 5 ст. 39 КУзПБ унормовано, що за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (ч. 6 ст. 39 КУзПБ).

За змістом ч. 8 ст. 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначається про: відкриття провадження у справі про банкрутство; визнання вимог кредитора та їх розмір; введення мораторію на задоволення вимог кредиторів; введення процедури розпорядження майном; призначення розпорядника майна, встановлення розміру його винагороди та джерела її сплати; вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів, який не може перевищувати одного місяця та 20 днів після дати проведення підготовчого засідання суду; дату попереднього засідання суду, яке має відбутися не пізніше 70 календарних днів, а в разі великої кількості кредиторів - не пізніше трьох місяців після дати проведення підготовчого засідання суду; строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника, який не може перевищувати двох місяців, а в разі значного обсягу майна - трьох місяців після дати проведення підготовчого засідання суду.

В силу абз. 1 ч. 9 ст. 39 КУзПБ з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

У відповідності до ч. 2 ст. 44 КУзПБ процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Враховуючи зазначені вище обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і для відновлення його платоспроможності, що є правовою підставою відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, з урахуванням наступного.

Так, боржник заперечуючи проти вимог АТ КБ «ПриватБанк» вказує на наявність між сторонами спору про право, зокрема, на факт надсилання 09.03.2023 на адресу кредитора заяви від 08.03.2023 № 08-03-03 про залік зустрічних однорідних вимог на суму 3 496 098,64 грн (яка на цей час залишається без відповіді), а також наявність невирішеної судом у справі №925/1230/18 заяви ТОВ «Евер Бест» від 17.03.2023 № 17-03-23 про визнання виданого у цій справі наказу суду від 20.05.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з боржника заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу у вказаній вище сумі (а.с. 86 т. 1).

Необхідно вказати, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом (...) Спір про право може спостерігатися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду. Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням, невизнанням або недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/4918/21, від 20.07.2022 у справі № 904/6023/21, від 28.07.2022 у справі № 902/560/20, від 16.08.2022 у справі № 910/10741/21.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 20.05.2021 у справі № 924/1277/20.

При цьому, в даному випадку у сторін та у суду не виникає питань стосовно: сторін зобов`язання - сторонами однозначно є ініціюючий кредитор та боржник і боржник цієї обставини не оспорює; суті (предмету) зобов`язання - такою ініціюючим кредитором визначено заборгованість зі сплати відсоткової винагороди за користування майном, пеню, судовий збір у справах № 925/1230/18, № 910/5247/19 та у цій справі, а також сплачену суму для авансування винагороди арбітражному керуючому у цій справі, і боржником цей предмет не оспорюється; підстави виникнення зобов`язання - такою є договір фінансового лізингу № 4Е16055ЛИ зі змінами, який боржником не оспорюється; строку виконання зобов`язання - боржником заперечень з цього приводу не надано, тобто такий не оспорюється.

Також, боржник зазначає, що заявлена сума вимог не відповідає дійсності, оскільки останній має право на повернення сплачених ініціюючому кредитору лізингових платежів у сумі 3 496 098,64 грн, як попередньої оплати за неотримане ним у майбутньому майно за Договором, а відтак, існує спір про право на цю суму.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами, оскільки сума зобов`язання та структура заборгованості боржника перед ініціюючим кредитором визначені (крім сплачених у цій справі судового збору і авансованої грошової винагороди арбітражного керуючого) рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/18 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 19.07.2019 у справі № 910/5247/19, є безспірними. Питання про те, чи має право банк (ініціюючий кредитор) на стягнення цих коштів і в якій конкретно сумі вирішено у судових рішеннях, які набрали законної сили.

Разом з тим, вчинення боржником дій 08.03.2023 (боржник звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про залік зустрічних однорідних вимог) та 17.03.2023 (боржник звернувся із заявою про визнання наказу суду від 13.09.2019 у справі № 925/1230/18 таким, що не підлягає виконанню) вже після подання заяви ініціюючим кредитором 16.02.2023 і прийняття її до розгляду ухвалою суду від 20.02.2023 у цій справі, свідчить про те, що боржник умисно ініціює створення доказів наявності спору про право і створює їх виключно з метою перешкодити відкриттю провадження у справі про його банкрутство.

Відтак, заяви боржника від 08.03.2023 (про залік зустрічних однорідних вимог) і від 17.03.2023 (про визнання наказу суду від 13.09.2019 у справі № 925/1230/18 таким, що не підлягає виконанню) не є доказами наявності спору про право - формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права у даному випадку відсутня.

Водночас, судом враховано, що доказів сплати лізингових платежів на загальну суму 3 496 098,64 грн боржником у цю справу не надано; суд у справі № 925/1230/18 розглянув заяву боржника про визнання виданого у ній наказу суду від 20.05.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3 496 098,64 грн та відмовив у її задоволенні, зокрема й з підстав подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог з пропуском загального (трирічного) строку позовної давності всупереч п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України та нікчемності цього правочину, оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не відбулося; що згідно з поданою заявою від 29.03.2023 АТ КБ «ПриватБанк» зменшив заявлені до боржника вимоги на спірну суму 3 496 098,64 грн заборгованості зі сплати відсоткової винагороди за користування майном.

Слід зазначити, що наявність права у боржника і наявність спору про право - це не тотожні поняття. Фактично боржник просить суд визнати за ним право на повернення суми 3 496 098,64 грн замість того, щоб доказами довести факт наявності спору про право. Спору ж про право між боржником і ініціюючим кредитором не існувало ні з моменту повернення майна, яке було предметом Договору фінансового лізингу (15.06.2017), ні з моменту ухвалення судом рішення у справі № 925/1230/18 (12.03.2019). Будь-який спір про право, який би був предметом розгляду судом до моменту подання банком заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника не було і на цей час не існує.

Заборгованість у сумі 16 222 154,03 грн визнана судовими рішеннями (з яких: 16 218 312,03 грн згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі № 925/1230/19 та 3 842,00 грн відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.11.2019 у справі № 910/5247/19.

Визначення предмету вимог є правом ініціюючого кредитора, а тому суд першої інстанції відповідно до ст. 46 ГПК України, правомірно прийняв заяву від 29.03.2023 про зменшення вимог (а.с. 90 т. 1).

Оскільки заявлена до стягнення сума боргу менша від тієї, на яку заявник має право, що заявником доведено право вимоги на суму більшу від заявленої, що право визначення підстав і предмету позову (в т.ч. і розміру вимоги) належить заявнику, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції належним чином оцінивши матеріали справи дійшов вірного висновку про те, що вимоги заявника підлягають визнанню у повному обсязі у розмірі 12 813 195,39 грн (з них: 26 840,00 грн - судові витрати, які підлягають погашенню у першу чергу; 60 300,00 грн - авансована винагорода арбітражному керуючому, яка підлягає погашенню у першу чергу; 12 153 792,09 грн не забезпечених заставою, які підлягають погашенню у четверту чергу; 572 263,30 грн - нараховані штрафні санкції і пеня, які підлягають погашенню у шосту чергу).

Необхідно вказати, що визначаючи суму вимог, місцевий господарський суд виходив виключно із наявних у справі первинних документів та із того, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом абз. 7 ч. 8 ст. 39 КУзПБ суд зобов`язаний ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів і вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Як вбачається з матеріалів справи, ініціюючим кредитором подано клопотання про призначення керуючого для виконання повноважень розпорядника майна арбітражного керуючого Пономаренка А.О.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пономаренка А.Ю. відповідно до вимог ст. 28 та абз. 2, 3, 4 п. 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення КУзПБ, а також визначив основну грошову винагороду у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень за рахунок коштів, авансованих до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі ініціюючим кредитором боржником на депозитний рахунок Господарського суду Черкаської області.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, визначений ГПК України перелік судових витрат не є вичерпним.

При цьому КУзПБ не визначає у яку чергу підлягають погашенню судові витрати, в тому числі сплачений ініціюючим кредитором судовий збір та авансована грошова винагорода, проте передбачає погашення у першу чергу витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

Оскільки сплата судового збору та авансування грошової винагороди арбітражного керуючого у справі про банкрутство передбачені КУзПБ, суд дійшов висновку, що і судовий збір, і авансування винагороди арбітражного керуючого належать до судових витрат, які підлягають погашенню у першу чергу.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні із заявою ініціюючим кредитором сплачено судовий збір у сумі 24 810,00 грн (платіжне доручення від 17.01.2023 №PROM7B0WG4) (а.с. 6 т. 1), а також авансовано винагороду арбітражному керуючому у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за три місяці виконання ним повноважень у сумі 60 300,00 грн (платіжне доручення від 24.01.2023 №1001FOYVB) (а.с. 29 т. 1).

Водночас, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23, а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Евер Бест» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 у справі № 925/233/23 залишити без змін.

3. Справу № 925/233/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 19.06.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Грек

Б.М. Поляков