ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15.06.2023м. ДніпроСправа № 904/1010/23
Господарський суд Дніпропетровської області
у складі судді Дупляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,
представників учасників справи:
від позивача: Мальцев В.П.,
від відповідача-1: представник не з`явився,
від відповідача-2: представник не з`явився,
розглянувши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1010/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОГНЕУПОР"
1. Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РАДАБАНК",
2. Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ"
про стягнення грошових коштів,
1. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Господарським судом Дніпропетровської області 01.06.2023 було прийнято рішення у справі №904/1010/23 про часткове задоволення позовних вимог.
Через відділ документального забезпечення 06.06.2023 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача-2 на свою користь 9.686,25 грн витрат зі сплати судового збору та 25.000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Оскільки судове рішення у справі №904/1010/23 ухвалено в порядку загального провадження, суд ухвалою від 12.06.2023 призначив розгляд клопотання позивача до слухання в судовому засіданні на 15.06.2023.
В судовому засіданні 15.06.2023 адвокат позивача підтримав вимоги, викладені у клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, наголосив на тому, що витрати позивача на оплату професійної правової допомоги підлягають стягненню саме з відповідача-2. Крім цього, адвокат позивача визнав, що розподіл судового збору був здійснений під час вирішення справи №904/1010/23 по суті, а тому такі вимоги не підтримував у даному судовому засіданні.
Представники відповідачів 1, 2 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про судове засідання були повідомлені шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі Судової влади України (арк. 143, 144 том 1).
Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Стислий виклад позиції позивача
Для представництва своїх інтересів у суді позивач отримав професійну правову допомогу на суму 25.000,00 грн, які і просить суд стягнути з відповідача-2.
Стислий виклад позиції відповідачів 1, 2
Відповідачі 1, 2 відзиви не надали.
2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
Суд встановив, що 14.02.2023 між позивачем (далі позивач, клієнт) та адвокатом Мальцевим Вадимом Петровичем (далі - адвокат) був укладений договір №07/02-ПБ/2023 про надання правової допомоги (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу в порядку та у строки обумовлені сторонами.
Ціну договору визначено розділом 3 договору, а саме за надану правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, в розмірі визначеному сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань передбачених цим договором та додатковими угодами (додатками) до нього (п. 2.1 договору).
Між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 14.02.2023 до договору про надання правової допомоги №07/02-ПБ/2023 від 14.02.2023 і відповідно до п. 3 якої розмір оплати гонорару (юридичних послуг) адвоката за надання правової допомоги складається з вартості юридичних послуг, таких як:
складання процесуальних документів для суду першої інстанції, за домовленістю сторін, встановлюється у фіксованому розмірі та передбачає вивчення та підготовку документів, складання розрахунку заборгованості за договором поставки, позовної заяви, заперечення на відзив, відповідь на заперечення, адвокатського запиту, клопотання та вчинення інших підготовчих дій до судового засідання вартістю 20.000,00 грн;
представництво інтересів клієнта у судовому засіданні, яке фактично відбулося вартістю 1.000,00 грн за кожне судове засідання.
Факт надання послуг адвокатом з представництва інтересів клієнта у судовому засіданні, яке фактично відбулося вартістю по 1.000,00 грн за кожне судове засідання підтверджується п`ятьма актами прийому-передачі юридичних послуг, а саме №1НП/23 від 22.03.2023 (арк. 133, том 1), №1НП/23 від 05.04.2023 (арк. 133 зворот, том 1), №3НП/23 від 19.04.2023 (арк. 134, том 1), №4НП/23 від 17.05.2023 (арк. 134 зворот, том 1), №5НП/23 від 01.06.2023 (арк. 135, том 1).
Актом прийому-передачі №1-1НП/23 від 01.06.2023 підтверджується факт надання адвокатом позивачу послуг зі складання позовної заяви вартістю 20.000,00 грн (арк. 137 зворот, том 1).
Виписками з банківського рахунку підтверджується перерахування на користь адвоката грошових коштів у загальному розмірі 25.000,00 грн (арк. 136-138, том 1).
Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Статтею 15 ГПК України регламентовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З урахуванням вищезазначених вимог закону при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.11.2021 у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 у справі №873/126/21).
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 - 6 статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі №908/2702/21здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, Верховний Суд висновує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.
При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
За приписами частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону у справі (відповідача).
Господарський суд надав оцінку наданим позивачу послугам професійної правової допомоги та дійшов таких висновків.
Справа №904/1010/23 має ціну позову 645.749,95 грн, що становить близько двухста сорока розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Спірна заборгованість виникла, у зв`язку із тим, що відповідач-2 не в повному обсязі оплатив отриманий від позивача товар, а відповідач-1 забезпечивши виконання укладеного з відповідачем-1 договору також не перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі наданої банківської гарантії.
Суд також відзначає, що судова практика з питань, які постали при вирішенні спору є сталою, а тому її знаходження та використання не потребувало значного часу.
Суд встановив і те, що адвокатом складено одну заяву по суті (позовну заяву) вартість якої оцінена у розмірі 20.000,00 грн згідно з актом прийому-передачі №1-1НП/23 від 01.06.2023.
Між тим, суд звернув увагу, що укладеною з адвокатом додатковою угодою №1 від 14.02.2023 до договору про надання правової допомоги №07/02-ПБ/2023 від 14.02.2023 у п. 3 визначено, що 20.000,00 грн це вартість за складання процесуальних документів для суду першої інстанції, за домовленістю сторін, яка встановлюється у фіксованому розмірі та передбачає:
вивчення та підготовку документів;
складання розрахунку заборгованості за договором поставки;
складення позовної заяви;
складання заперечень на відзив;
складання відповіді на заперечення;
складання адвокатського запиту;
складання клопотань та вчинення інших підготовчих дій до судового засідання.
Отже, оцінюючи всі обставини надання правової допомоги у сукупності суд вбачає, що вартість послуги зі складання позовної заяви є явно завищеною, а тому суд дійшов висновку не розподіляти вартість послуги за складання позовної заяви у розмірі 15.000,00 грн і розподілити лише 5.000,00 грн.
Участь представника позивача у п`яти судових засіданнях підтверджується протоколами судових засідань від 22.03.2023, 05.04.2023, 19.04.2023, 17.05.2023 та 01.06.2023, а тому суд визнав за можливе розподілити витрати позивача за участь його адвоката у судових засіданнях з розгляду справи №904/1010/23 у розмірі 5.000,00 грн.
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі №908/2702/21, відповідно до яких під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України і не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
З огляду на специфіку справи, результат її вирішення, обсяг, вид та зміст наданих послуг, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1010/23 є завищеним, а тому не вбачається розумна необхідність понесення судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 25.000,00 грн у суді першої інстанції у даній справі.
Оцінивши зміст наданих позовних вимог, які фактично полягають у складанні позовної заяви, суд вважає, що обґрунтованою є вартість послуг у розмірі 10.000,00 грн.
З урахуванням викладеного витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15.000,00 грн суд вирішив не розподіляти та покласти на позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що рішенням суду позовні вимоги задоволені частково до обох відповідачів судовові витрати підлягають розполіду між відповідачами пропорційно до розміру позовних вимг, задоволених до кожного із них.
В судовому засіданні 15.06.2023 адвокат позивача наголосив на тому, що просить суд витрати позивача на оплату професійної правової допомоги стягнути саме з відповідача-2. Такі ж вимоги містяться як у позовній заяві, так і у заяві про ухвалення додаткового рішення.
Водночас, з урахуванням принципу диспозитивності господарського процесу, який закріплений ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2).
Таким чином, на відповідача-2 суд покладає витрати позивача на професійну правову допомогу у розмірі 2.257,00 грн, з урахуванням того, що 22,57% позовних вимог позивача судом задоволено за рахунок саме відповідача-2.
Вимога позивача про розподіл судового збору у розмірі 9.686,25 грн, сплаченого при подачі позову розгляду не підлягає, оскільки розподіл судового збору був здійснений під час розгляду справи 904/1010/23 по суті.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 233, 238, 241, 244 ГПК України, суд
Клопотання позивача про відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги задовольнити частково.
В решті вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.06.2023

Суддя С.А. Дупляк