ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. Справа№ 910/217/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Сагайдак А.В.,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 (повний текст рішення складено 20.03.2023)

у справі № 910/217/23 (суддя Чинчин О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД"

до Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

про стягнення заборгованості у розмірі 651 231 грн 67 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" про стягнення заборгованості у розмірі 651 231 грн. 67 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем його зобов`язань за Договором поставки №ККЗ-3009/2021 від 30.09.2021 року в частині повної та своєчасної оплати, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на яку позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" заборгованість у розмірі 514 091 грн. 46 коп., 3% річних у розмірі 15 329 грн. 96 коп., інфляційні у розмірі 121 810 грн. 25 коп., судовий збір у розмірі 9 768 грн. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нараховано до стягнення з Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" 3% річних на суму основного боргу за Договором поставки №ККЗ-3009/2021 від 30.09.2021 року, що становить 514 091 грн. 46 коп., за період з 04.01.2023 року і до моменту виконання рішення суду за формулою: СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до матеріалів справи позивачем передано, а відповідачем прийнято товар, однак відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 2 033 154 грн. 24 коп. Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідно до ст. ст. ч. 1 ст. 530, ст. 692 Цивільного кодексу України обов`язок відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 2 547 245 грн. 70 коп. виник з моменту прийняття товару, водночас відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги про стягнення 514 091 грн. 46 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку позивача 3% річних та інфляційних втрат, встановлено, що вони є арифметично вірними. Окрім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 514 091 грн. 46 коп. з 04.01.2023 року до моменту виконання рішення суду. Й наостанок, місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватна науково - виробнича компанія "ІНТЕРБІЗНЕС" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в даному випадку має місце не з`ясування місцевим господарським судом всіх обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема скаржника зазначає, що місцевий господарський суд встановив обставину, що сторони не визначили в договорі строк оплати відповідачем за отриманий товар, а тому на думку скаржника в даному випадку необхідно застосовувати ч. 2, ст. 530 Цивільного кодексу України. Втім, скаржник звертає увагу, що відповідач не отримував від позивача вимоги про оплату грошових коштів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 14 652 грн. 72 коп. та подання до суду доказів направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам у справі.

24.04.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/217/23.

03.05.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/217/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року у справі №910/217/23 та призначено розгляд справи на 14.06.2023 року.

13.06.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 14.06.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (Постачальник) та Приватною науково - виробничою компанією "ІНТЕРБІЗНЕС" (Покупець) було укладено Договір поставки №ККЗ-3009/2021, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити: макуху соєву та/або олію соєву, та/або інші білкові продукти (надалі - Товар). (а.с.17-24).

Відповідно до п.2.1 Договору умови, строки поставки, асортимент, кількість та ціна Товару, який поставляється відповідно до Договору, визначається Сторонами у Специфікаціях (Додатках) до цього Договору, які є невід`ємними частинами цього Договору. Під партією Товару, Сторони розуміють кількість Товару фактично прийнятої Покупцем по одній видатковій накладній.

Згідно з п. 3.1 Договору поставка здійснюється на умовах "DAP" правил Інкотермс - 2010, а саме: Постачальник зобов`язаний замовити і оплати поставку (перевезення) Товару до місця призначення (поставки) вказаного в п.п. 3.5. даного Договору, якщо інше місце призначення не визначене Сторонами в Специфікації на відповідну партію Товару.

Право власності на Товар і ризик випадкової загибелі Товару переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки Товару. Постачальник зобов?язаний видати (передати) поставлену партію Товару уповноваженому представнику Покупця лише за умови надання представником довіреності на отримання відповідної партії Товару, з зазначенням даних представника та довіреності на представника у видатковій накладній на поставлену партію Товару. (п.3.4 Договору).

Відповідно до п.3.5 Договору датою поставки Товару/партії Товару вважається дата підписання належним представником Покупця видаткової накладної на фактично прийнятий Покупцем Товар/партію Товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення (поставки), а саме: склад Покупця за адресою: 02089, м. Київ, просп. Броварський 99.

Згідно з п.4.4 Договору розрахунки за поставлений згідно Договору Товар здійснюються шляхом перерахунку коштів Покупцем на поточний рахунок Постачальника, вказаний в даному Договорі або повідомлений Постачальником Покупцю проводиться згідно умов оплати вказаних в Специфікаціях до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони узгодили найменування товару, кількість, ціну, строки поставки, що зокрема вбачається з наявних в матеріалах справи специфікацій №1 від 14.12.2021 року, №2 від 06.01.2022 року, №3 від 19.01.2022 року, №4 від 02.02.2022 року, №5 від 17.02.2022 року до Договору поставки №ККЗ-3009/2021 від 30.09.2021 року. (а.с.25, 27, 31, 36, 37).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору поставки №ККЗ-3009/2021 від 30.09.2021 року передав, а Відповідач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними №46 від 04.02.2022 року на суму 435 792 грн. 96 коп., №4 від 08.01.2022 року на суму 420 810 грн. 24 коп., №62 від 18.02.2022 року на суму 438 298 грн. 50 коп., №27 від 25.01.2022 року на суму 434 652 грн. 00 коп., №268 від 18.12.2021 року на суму 380 952 грн. 00 коп., №13 від 21.01.2022 року на суму 436 740 грн. 00 коп., а загалом на суму в розмірі 2 547 245 грн. 70 коп., товарно - транспортними накладними. (а.с.26, 28-30, 32-33, 38).

Також, відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень Відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 2 033 154 грн. 24 коп. (а.с.34, 40-56).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 514 091 грн. 46 коп., на яку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 15 329 грн. 96 коп. та інфляційні у розмірі 121 810 грн. 25 коп. за загальний період прострочки з 19.12.2021 року по 03.01.2023 року.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, встановив, що позивачем доведено факт здійснення поставки відповідачу товару на загальну суму в розмірі 2 547 245, 70 грн., однак матеріали справи містять лише часткову оплату відповідачем за отриманий товар, а саме в розмірі 2 033 154, 24 грн., у зв`язку з чим заборгованість в розмірі 514 091, 46 грн. доведена позивачем належними та допустимим доказами. Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до ст. ст. ч. 1 ст. 530, ст. 692 Цивільного кодексу України обов`язок відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 2 547 245 грн. 70 коп. виник з моменту прийняття товару.

Водночас, з апеляційної скарги вбачається, що єдиною підставою обґрунтування скарги є те, що оскільки місцевий господарський суд встановив обставину, що сторони не визначили в договорі строк оплати відповідачем за отриманий товар, тому на думку скаржника в даному випадку необхідно застосовувати ч. 2, ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відтак, на думку скаржника, оскільки він не отримував від позивача вимоги про оплату грошових коштів то у нього відсутні підстави для розрахунку з позивачем.

З огляду на викладене, керуючи ч. 1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів здійснює перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року у справі №910/217/23 в межах доводів апеляційної скарги, а саме щодо застосування судом першої інстанції в даному випадку частини другої статті 692 Цивільного кодексу України та зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання.

Такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.08.2014 року у справі №925/1332/13 та в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №910/9075/17, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Місцевим господарський суд в своєму рішенні вірно встановив, що відповідно до матеріалів справи позивач передав, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними №46 від 04.02.2022 року на суму 435 792 грн. 96 коп., №4 від 08.01.2022 року на суму 420 810 грн. 24 коп., №62 від 18.02.2022 року на суму 438 298 грн. 50 коп., №27 від 25.01.2022 року на суму 434 652 грн. 00 коп., №268 від 18.12.2021 року на суму 380 952 грн. 00 коп., №13 від 21.01.2022 року на суму 436 740 грн. 00 коп., а загалом на суму в розмірі 2 547 245 грн. 70 коп., товарно - транспортними накладними, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.26, 28-30, 32-33, 38).

В свою чергу, відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 2 033 154 грн. 24 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. (а.с.34, 40-56).

Вказані вище обставини відповідачем не спростовано жодним доказів ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний Акт звірки взаємних розрахунків, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, зі змісту якого вбачається наявність у відповідача заборгованість в розмірі 514 091, 46 грн. (а.с. 16).

Умовами договору, зокрема пунктом 2.1 передбачено, що умови, строки поставки, асортимент, кількість та ціна Товару, який поставляється відповідно до Договору, визначається Сторонами у Специфікаціях.

Втім, як вбачається з наявних в матеріалах справи Специфікацій №1 від 14.12.2021 року, №2 від 06.01.2022 року, №3 від 19.01.2022 року, №4 від 02.02.2022 року, №5 від 17.02.2022 року до Договору поставки №ККЗ-3009/2021 від 30.09.2021 року сторони не визначили строк оплати Відповідачем за отриманий товар.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в пункті 3.4 Договору сторони обумовили, що право власності на Товар і ризик випадкової загибелі Товару переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки Товару. Постачальник зобов??язаний видати (передати) поставлену партію Товару уповноваженому представнику Покупця лише за умови надання представником довіреності на отримання відповідної партії Товару, з зазначенням даних представника та довіреності на представника у видатковій накладній на поставлену партію Товару. (п.3.4 Договору).

Також, відповідно до п.3.5 Договору датою поставки Товару/партії Товару вважається дата підписання належним представником Покупця видаткової накладної на фактично прийнятий Покупцем Товар/партію Товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення (поставки), а саме: склад Покупця за адресою: 02089, м. Київ, просп. Броварський 99.

Отже, умовами договору чітко встановлено момент отримання товару відповідачем, а саме дата підписання видаткової накладної, які наявні в матеріалах справи та підписані сторонами, а саме видаткові накладні №46 від 04.02.2022 року на суму 435 792 грн. 96 коп., №4 від 08.01.2022 року на суму 420 810 грн. 24 коп., №62 від 18.02.2022 року на суму 438 298 грн. 50 коп., №27 від 25.01.2022 року на суму 434 652 грн. 00 коп., №268 від 18.12.2021 року на суму 380 952 грн. 00 коп., №13 від 21.01.2022 року на суму 436 740 грн. 00 коп. (а.с.26, 28-30, 32-33, 38).

Відтак, враховуючи встановлення судом першої інстанції тієї обставини, що на момент прийняття рішення у справі місцевим господарським судом відповідач не оплатив товар, отриманий саме по спірних видаткових накладних та не надав належних доказів його повної оплати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 2 547 245 грн. 70 коп. виник з моменту прийняття товару.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної науково - виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року у справі №910/217/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року у справі № 910/217/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/217/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.06.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко