РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2023Справа № 910/1597/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство енергетики України.

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України

про стягнення ,25 грн.

за зустрічним позовом Державного підприємства «Гарантований покупець»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»

про тлумачення умов договору

Представники учасників справи:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Підуст О.М.;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Прокопів Н.М., Коваль О.С.;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: Поліщук Г.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» з вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення ,73 грн, з яких ,00 грн основного боргу, 39982967,03 грн 3% річних та 213725874,70 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі ,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 39982967,03 грн та інфляційні втрати у розмірі 213725874,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1597/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.03.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

24.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що відповідно до п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, яке затверджено постановою КМУ від 05.06.2019 №483, гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» наявна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», то у відповідача не настав строк виконання грошових зобов`язань за Договором №2297/02/21 від 15.09.2021. Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем не були враховані при зверненні з позовом до суду здійснені відповідачем оплати до подання позову та повідомив, що ним після звернення з позовом до суду було сплачено на користь позивача суму боргу.

У підготовчому засіданні 01.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 29.03.2023.

03.03.2023 відповідачем подані клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінет Міністрів України та Міністерство енергетики України.

03.03.2023 відповідачем подано клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн.

03.03.2023 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла зустрічна позовна заява про тлумачення п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 в контексті того, чи вважаються платежі 1-5 згідно з п. 7 договору грошовим зобов`язанням в розумінні чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінет Міністрів України та Міністерство енергетики України; зустрічну позовну заяву Державного підприємства «Гарантований покупець» залишено без руху; встановлено строк та спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

13.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом (Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги») надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

20.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 прийнято до розгляд разом з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» зустрічний позов Державного підприємства «Гарантований покупець».

27.03.2023 від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у зв`язку з її сплатою.

У підготовчому засіданні 29.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.04.2023.

05.04.2023 до Господарського суду міста Києва від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

11.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі ,62 грн (за період з грудня 2022 року по березень 2023 року), 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 243801907,79 грн.

12.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшла заява, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за період з грудня 2022 року по січень 2023 року у розмірі ,61 грн, а також 3% річних у розмірі 49826111,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 238585191,25 грн.

12.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, а також додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

12.04.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом повідомив, що платежі, передбачені у п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, є грошовим зобов`язанням, а тому за прострочення його виконання підлягає застосуванню ст. 625 Цивільного кодексу України.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 19.04.2023.

18.04.2023 до Господарського суду міста Києва від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 19.04.2023 судом були прийняті до розгляду подані позивачем з первісним позовом заяви про збільшення/зменшення розміру позовних вимог та про зміну предмету позову, у зв`язку з чим справа розглядається з новою ціною позову - ,25 грн (заборгованість у сумі ,62 грн (за період з грудня 2022 року по березень 2023 року), 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 243801907,79 грн).

У підготовчому засіданні 19.04.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 03.05.2023.

24.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

03.05.2023 відповідачем за первісним позовом подано відзив на заяву про зміну предмету позову.

03.05.2023 позивачем за первісним позовом подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 03.05.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.05.2023.

23.05.2023 відповідачем за первісним позовом подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу.

24.05.2023 позивачем за первісним позовом подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.05.2023 судом було відкладено розгляд справи на 07.06.2023.

06.06.2023 відповідачем за первісним позовом подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу.

07.06.2023 позивачем за первісним позовом подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 07.06.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат; проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представники відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 07.06.2023 надали усні пояснення по справі, заперечили проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали у повному обсязі.

Представник третьої особи 3 у судовому засіданні 07.06.2023 надав усні пояснення по справі.

Представник третьої особи 1 у судове засідання 07.06.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду 29.05.2023 була отримана третьою особою 1 (за ідентифікатором пошуку 319).

Представник третьої особи 2 у судове засідання 07.06.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду 29.05.2023 була отримана третьою особою 2 (за ідентифікатором пошуку 300).

У судовому засіданні 07.06.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (постачальник) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (замовник) укладено Договір №2297/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеними цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою КМУ від 05.06.2019 №483.

Відповідно до п. 3 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 строком надання послуг є період з 01.10.2021 до 30.04.2022.

Згідно з п. 4 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 10 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Відповідно до п. 34 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 цей договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 30.04.2022.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі ,62 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 24380197,79 грн. (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, поданої 11.04.2023).

24.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що відповідно до п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, яке затверджено постановою КМУ від 05.06.2019 №483, гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» наявна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», то у відповідача не настав строк виконання грошових зобов`язань за Договором №2297/02/21 від 15.09.2021. Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем не були враховані при зверненні з позовом до суду здійснені відповідачем оплати до подання позову та повідомив, що ним після звернення з позовом до суду було сплачено на користь позивача суму боргу.

03.03.2023 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла зустрічна позовна заява про тлумачення п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 в контексті того, чи вважаються платежі 1-5 згідно з п. 7 договору грошовим зобов`язанням в розумінні чинного законодавства України.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що Державне підприємство «Гарантований покупець» здійснює оплату у 6 етапів, 5 з яких це авансові платежі (попередня оплата), що на думку позивача за зустрічним позовом, унеможливлює застосування ст. 625 Цивільного кодексу України, адже такі платежі (етапи 1-5) не є грошовим зобов`язанням.

Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач повідомив, що платежі, передбачені у п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, є грошовим зобов`язанням, а тому за прострочення його виконання підлягає застосуванню ст. 625 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у лютому 2022 року позивач за первісним позовом відповідно до умов Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 надав відповідачу послуги на суму ,41 грн, у березні 2022 року - послуги на суму ,92 грн, у квітні 2022 року - послуги на суму 867882050,18 грн, у травні 2022 року - послуги на суму 566017511,33 грн, у червні 2022 року - послуги на суму 585076707,07 грн, у липні 2022 року - послуги на суму 692531934,24 грн, у серпні 2022 року - послуги на суму 711376172,95 грн, у вересні 2022 року - послуг на суму 757106497,74 грн, у жовтні 2022 року - послуги на суму ,62 грн, у листопаді 2022 року - послуги на суму ,75 грн, у грудні 2022 року - послуги на суму ,52 грн, у січні 2023 року - послуги на суму ,56 грн, у лютому 2023 року - послуги на суму ,50 грн, у березні 2023 року - послуги на суму ,40 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі послуг, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 погоджено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

1) перший платіж - за 3 банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

2) другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

3) третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

4) четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

5) п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

6) шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниці між вартістю послуг (з ПДВ) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у Додатку 6 до договору, та сумою перший п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Як встановлено судом, 11.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі ,62 грн (за період з грудня 2022 року по березень 2023 року), 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 243801907,79 грн.

Предметом первісного позову у даній справі є стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» заборгованості у загальному розмірі ,62 грн, яка складається з заборгованості за грудень 2022 року у сумі ,88 грн, заборгованості за січень 2023 року у сумі ,73 грн, заборгованості за лютий 2023 року у сумі 797438980,93 грн та заборгованості за березень 2023 року у сумі ,08 грн.

Як підтверджується поданими сторонами доказами (платіжними дорученнями та актами взаємозаліку), під час розгляду судом даної справи (враховуючи, що позивачем за первісним позовом було подано заяву про зміну предмета позову) Державним підприємством «Гарантований покупець» було погашено заборгованість за спірний період у розмірі ,45 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що предмет спору (стягнення суми основного борг у розмірі ,45 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/1597/23 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» суми основного боргу у розмірі ,45 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Що стосується залишку позовних вимог, що становлять 47037676,17 грн ,62 грн - «мінус» ,45 грн), суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до акту приймання-передачі послуг за березень 2023 року вартість наданих позивачем за первісним позовом послуг становить ,40 грн, які були у повному обсязі оплачені Державним підприємством «Гарантований покупець» під час розгляду судом справи.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» у поданих до суду 24.05.2023 письмових поясненнях повідомило, що сума боргу за березень 2023 підлягає зменшенню на 47037676,17 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» суми основного боргу у розмірі 47037676,17 грн.

Що стосується заперечень Державного підприємства «Гарантований покупець», суд зазначає наступне.

У п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, який затверджено постановою КМУ від 05.06.2019 №483, визначено, що гарантований покупець зобов`язаний: 1) укласти з виробниками договори 1 та з постачальниками універсальних послуг договори про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - договір 2); 2) оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення; 3) виконувати інші умови договорів 1 і 2; 4) оприлюднювати щомісяця до 25 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, на власному веб-сайті інформацію: про вартість та оплату послуги постачальників універсальних послуг за розрахунковий місяць окремо за кожним постачальником універсальної послуги; про вартість та оплату послуги гарантованого покупця за розрахунковий місяць окремо за кожним виробником.

24.02.2023 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» наявна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», то у відповідача не настав строк виконання грошових зобов`язань за Договором №2297/02/21 від 15.09.2021.

З приводу вказаних заперечень відповідача за первісним позовом, суд зазначає наступне.

На виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, між Державним підприємством «Гарантований покупець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» укладено Договір №2297/02/21 від 15.09.2021.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Договір № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021.

Пунктом 6 додатку 1 до Договору № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021 встановлений наступний порядок оплати: «Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного Розрахункового місяця ПУП здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: - за 2 банківські дні до Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 4-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 10-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 16-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 22-го числа (включно) Розрахункового місяця -у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу».

При порівнянні строків оплати в двох договорах, зазначених вище, вбачається синхронізованість платежів, які має здійснювати відповідач за первісним позовом на виконання умов Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, із платежами, які має здійснювати позивач за первісним позовом на користь ДП «НАЕК «Енергоатом».

В пункті 1 Положення про ПСО зазначено, що в Положенні визначаються джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається учасникам ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки. Водночас, відповідно до п.16 Положення про ПСО виконання спеціальних обов`язків, передбачених цим Положенням повинне забезпечувати покриття економічно обгрунтованих витрат учасника ринку на їх виконання. Таким чином. розрахунки згідно з Положенням про ПСО між учасниками ринку це розрахунки по ланцюгу, відповідно до якого кошти, отримані від попереднього учасника ринку в ланцюгу, є джерелом оплати наступному учаснику ринку в ланцюгу.

В зв`язку з цим, зобов`язання учасника ринку щодо здійснення оплати за договорами, укладеними на виконання Положення про ПСО, виконуються в межах отриманих коштів по ланцюгу.

Вищевказане також підтверджується в пояснювальній записці до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. №483 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» в якій зазначалось, що «Слід відзначити, що проект постанови передбачає, відповідно до листа ПрАТ «Укргідроенерго» від 05.08.2021 № 25/3175 оплату авансу ДП «Гарантований покупець» в розмірі 1 млрд грн. для можливості авансування постачальників універсальних послуг з метою закупівлі електричної енергії для постачання побутовим споживачам. Реалізація зазначених заходів дозволить забезпечити перехід до фінансового механізму ПСО та уникнути зростання заборгованості перед державними виробниками електричної енергії під час виконання покладених на них спеціальних обов`язківв. Крім цього, посилюється соціальний захист населення».

Тобто першими на початку переходу до фінансового механізму ПСО в ланцюзі є виробники електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів.

Зміст пояснювальної записки був нормативно закріплений у пункті 1-3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 р. № 859). Вказаним пунктом постанови визначено, що «Приватному акціонерному товариству "Укргідроенерго" до 27 вересня 2021 р. забезпечити авансування державному підприємству "Гарантований покупець " послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у сумі 1 млрд. гривень».

Пункт 5 Положення про ПСО передбачає наступний рух грошових коштів між учасниками ринку електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів:

ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснює оплату ДП «Гарантований покупець» за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем (Додаток 4 до Положення про ПСО);

ДП «Гарантований покупець» здійснює оплату постачальнику універсальних послуг за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (Додаток 2 до Положення про ПСО);

Постачальник універсальних послуг здійснює оплату ДП «НАЕК «Енергоатом» за Договором купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг (укладений на виконання п. І2 Постанови КМУ №483 від 05.06.2019 р.).

Наведені вище обставини у сукупності дозволяють дійти висновку, що запроваджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 р. № 859 фінансова модель ПСО передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг, які задіяні у процесі постачання електричної енергії побутовим та прирівняним до ним споживачам за фіксованими цінами. Саме в цьому контексті треба розуміти зміст підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО: «Гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення».

Такий висновок додатково підтверджується положенням пункту 6.4 Договору № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» та ДП «НАЕК «Енергоатом»: «У разі наявності у ПУП заборгованості перед Продавцем за цим договором, Продавець інформує про це Гарантованого покупця відповідно до пункту 8 положення про ПСО шляхом направлення повідомлення з накладенням КЕП керівника уповноваженої особи».

Як зазначив позивач за первісним позовом, дійсно, у нього є певна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за укладеним між ними договором, однак ця заборгованість утворилася в зв`язку з несвоєчасним отриманням коштів по ланцюгу ПСО саме від Державного підприємства «Гарантований покупець». При цьому, свої обов`язки по оплаті на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» в межах коштів, отриманих від відповідача та згідно з п.5 Положення про ПСО, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» виконує в повному обсязі.

Як зазначив позивач за первісним позовом, оскільки умовами Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 можливість несвоєчасної чи неповної оплати не передбачені, то для реалізації відповідних положень запобіжної умови, має бути дотриманий наступний ланцюжок логічно-послідовних дій.

Крім того, 21.03.2022 на час воєнного стану Міністерством енергетики України прийнято наказ №132 «Про забезпечення купівлі - продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період» (далі - Наказ №132), яким зобов`язано учасників ринку електроенергії забезпечити його виконання, а також виконання інших нормативно-правових актів, що регулюють купівлю-продаж електричної енергії зазначеними учасникам ринку, в частині, що не суперечать цьому наказу.

Відповідно до п. 3 та п. 4. Наказу №132 ДП «НАЕК «Енергоатом» та ПрАТ «Укргідроенерго» було зобов`язано спрямувати кошти Державного підприємства «Гарантований покупець» в оплату вартості послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за лютий - березень 2022 року до повної її оплати.

Водночас, п. 5 Наказу №132 зобов`язано Постачальників універсальних послуг усі кошти, отримані від Державного підприємства «Гарантований покупець» першочергово спрямувати ДП «НАЕК «Енергоатом» за куповану електричну енергію до повної її оплати за лютий - квітень 2022 року. Даний порядок, визначений Наказом №132, в черговий раз підтверджує, що взаєморозрахунки за ПСО здійснюються по певному колу осіб (учасників ринку електроенергії) та що кошти, отримані позивачем за первісним позовом від відповідача за первісним позовом є джерелом розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» за своїми обов`язками перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на виконання механізму ПСО.

До того ж в пп.7 п.6 Наказу №132 зазначено, у разі неспрямування постачальником універсальних послуг коштів, отриманих ним згідно підпункту 6 цього пункту (від ДП «Гарантований покупець»), до суб`єкта, визначеного підпунктом 4 пункту 5 цього наказу (ДП «НАЕК «Енергоатом»), ДП «Гарантований покупець» зобов`язаний призупинити перерахування коштів такому постачальнику універсальних послуг відповідно до інформації ДП «ДАЕК «Енергоатом» до повного виконання ним вимог підпункту 4 пункту 5 цього наказу.

Тобто, саме Наказом 132, на Державне підприємство «Гарантований покупець» був покладений обов`язок зупинити оплати, але лише за умови затримки Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» оплати на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» в межах отриманих коштів від відповідача за первісним позовом, з огляду на що останній мав припинити перерахування наступного траншу коштів в рамках механізму ПСО до повного виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» за попереднім траншем.

В подальшому, з врахуванням вимог Наказу №132 та з метою врегулювання порядку розрахунків між учасниками ринку, Міністерством енергетики України приймається ряд інших наказів за якими здійснюються розрахунки в рамках механізму ПСО (Наказ Міненерго №173 від 09.05.2022 року, Наказ Міненерго №180 від 23.05.2022 року, Наказ Міненерго №214 від 23.06.2022 року; Наказ Міненерго №291 від 26.08.2022 року, Наказ Міненерго № 312 від 14.09.2022 року, Наказ Міненерго №334 від 29.09.2022 року, Наказ Міненерго №339 від 30.09.2022 року, Наказ Міненерго №391 від 18.11.2022 року, Наказ Міненерго №17 від 17.01.2023 року, Наказ Міненерго №22 від 24.01.2023, Наказ Міненерго №43 від 08.02.2023 року.

При цьому, позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи копії платіжних інструкцій, з яких вбачається, що станом на 13.05.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за березень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 84%; станом на 27.05.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за квітень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 78%; станом на 28.07.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за травень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 59%; станом на 30.11.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за жовтень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 87%; станом на 23.01.2023 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за листопад 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 87%; станом на 16.02.2023 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за грудень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 83%.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 243801907,79 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» 3% річних у розмірі 56598567,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 243801907,79 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що позивач за первісним позовом здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми прогнозованих обсягів послуг, що відповідає умовам п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, з огляду на що відхиляє заперечення відповідача у вказаній частині.

Що стосується клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.

При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та 3% річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з Державного підприємства «Гарантований покупець».

03.03.2023 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла зустрічна позовна заява про тлумачення п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 в контексті того, чи вважаються платежі 1-5 згідно з п. 7 договору грошовим зобов`язанням в розумінні чинного законодавства України.

Як встановлено судом, у п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 погоджено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

1) перший платіж - за 3 банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

2) другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

3) третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

4) четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

5) п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

6) шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниці між вартістю послуг (з ПДВ) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у Додатку 6 до договору, та сумою перший п`яти платежів.

Як стверджує позивач за зустрічним позовом, він здійснює оплату у 6 етапів, 5 з яких це авансові платежі (попередня оплата), що на думку позивача за зустрічним позовом, унеможливлює застосування ст. 625 Цивільного кодексу України, адже такі платежі (етапи 1-5) не є грошовим зобов`язанням.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 213 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частини перша та друга).

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною третьою статті 213 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом частини четвертої статті 213 Цивільного кодексу України якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у частинах третій та четвертій статті 213 Цивільного кодексу України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: а) мети правочину, б) змісту попередніх переговорів, в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), г) звичаїв ділового обороту; ґ) подальшої поведінки сторін; д) тексту типового договору; е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, оскільки договір є видом правочину (в даному випадку, двосторонній правочин) тлумаченню підлягають умови договору за правилами, встановленими статті 213 Цивільного кодексу України.

Підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору/його частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст правочину/його частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючи умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту договору/його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст договору/його частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/9525/19.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір №2297/02/21 від 15.09.2021 вже виконується сторонами, в тому числі, і п. 7 договору, який Державне підприємство «Гарантований покупець» просить суд розтлумачити.

За таких обставин, зважаючи на те, що тлумачення договору можливе до початку його виконання сторонами, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Гарантований покупець» про тлумачення п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021.

Більш того, зустрічний позов Державного підприємства «Гарантований покупець» спрямований не на тлумачення змісту п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, а на формулювання правового висновку щодо можливості застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у випадку прострочення платежів, передбачених вказаним пунктом договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Гарантований покупець» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги».

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, суд дійшов висновку повернути позивачу сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 874644,01 грн. (в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку закрити провадження у справі).

В іншій частині позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» частини суми основного боргу у розмірі ,45 грн.

3. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код: 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, буд. 7; ідентифікаційний код: 42082379) 3% річних у розмірі 56.598.567 (п`ятдесят шість мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 243.801.907 (двісті сорок три мільйони вісімсот одна тисяча дев`ятсот сім) грн 79 коп. та судовий збір у розмірі 55989 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 04 коп.

4. В іншій частині первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» відмовити.

5. Відмовити у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Гарантований покупець».

6. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, буд. 7; ідентифікаційний код: 42082379) судовий збір у розмірі 874644 (вісімсот сімдесят чотири тисячі шістсот сорок чотири) грн 01 коп., сплачений за платіжною інструкцією №2811392 від 24.01.2023.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13.06.2023.

Суддя О.М. Спичак