ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/3626/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022, повний текст рішення складено 27.09.2022

у справі № 910/3626/22 (суддя Антон Пукас)

за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 71 626, 52 грн,

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Приватного підприємства "Транс Логістик"

про визнання недійсним договору в частині,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватне підприємство "Транс Логістик" (далі за текстом - ПП "Транс Логістик", Позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі за текстом - ПрАТ "УПСК", Відповідач) 25 707, 74 грн втрат від інфляції, 7 402, 88 грн 3% річних та 38 515, 90 грн пені у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 №078999/920/190001043 (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він звернувся з письмовою вимогою до відповідача про настання страхового випадку з приводу пошкодження застрахованого автомобіля "MAN TGS 19.350", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 16.12.2020.

Відповідачем пред`явлено зустрічну позовну заяву, яку відповідач також просить суд вважати одночасно відзивом на первісний позов, в обґрунтування якого, відповідач зазначає, що ним на виконання судового рішення від 11.10.2021 у справі № 910/9457/21 сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 224 609,40 грн, водночас, у зазначеній судовій справі, предметом дослідження не було питання щодо відповідності укладеного за встановлених обставин договору Правилам страхування та як наслідок його невідповідності вимогам статей 6, 16 Закону України "Про страхування".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" інфляційні втрати - 25 707,96 грн, пеню - 15 304,71 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 6 754,19 грн; в задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено; в задоволенні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу відмовлено; у задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Приватного підприємства "Транс Логістик" про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу "MAN TGS 19.350" відмовлено; судові витрати Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" не відшкодовувались.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подачу апеляційної скарги; рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви у справі № 910/3626/22 скасувати та винести нове рішення, яким відмовити позивачу ПП "Транс Логістік" в задоволенні первісного позову у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов ПрАТ "УПСК", договір добровільного страхування транспортного засобу № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнати недійсним.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає про те, що жодного належного доказу про виконання обов`язків з надання страховику, зокрема Постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі № 175/4595/20 (постанова додана до первісної позовної заяви) та довідки про факт ДТП, що мала місце із зазначенням дати, часу, місця та пошкоджено ТЗ, а також довідки про реєстрацію і обставини ДТП, виданої уповноваженим на те державним органом, із зазначенням обставин, наслідків пригоди (пошкоджень ТЗ, додаткового обладнання, П.І.Б. та адреси учасників ДТП, їх стану та стану ТЗ, інформацію про наявність полісів ОСЦПВВНТЗ, які за умовами договору є необхідними документами для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та з дати надання яких мав би розпочатися встановлений п. 11.4.9 договору п`ятиденний строк, страхувальником не було надано.

Скаржник звертає увагу на дату ухвалення постанови у справі № 175/4595/20 - 27.01.2021, в той же час, строк, який суд першої інстанції встановив, як порушений - 11.01.2021, тобто на час порушення, який встановлений судом першої інстанції, зазначеного рішення суду ще не існувало.

На думку скаржника, не тільки штрафні санкцій, а й будь-які платежі, що здійснювались сторонами за договором страхування, не мали бути здійснені у зв`язку із невідповідністю зазначеного договору в момент його укладення (вчинення) вимогам ст.ст. 6, 16 Закону України "Про страхування".

На думку скаржника, судом першої інстанції фактично було встановлено укладення договору страхування не відповідно до Правил страхування, що є порушенням закону, проте, зроблено висновок про те, що зустрічні вимоги про визнання договору добровільного страхування, в частині страхування ТЗ дрн НОМЕР_1 , є необґрунтованими і безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, що свідчить про порушення судом першої інстанції ст.ст. 6, 16, 29 Закону України "Про страхування", ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України та не врахування правових висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду спору в суді між тими же сторонами за справами " 910/4296/21 та № 910/133/21.

Також на думку скаржника, суд не надав жодної правової оцінки доказам, що мають значення для справи, а саме:

- приховування страхувальником на момент укладення договору страхування всієї інформації, пов`язаної з об`єктом страхування, необхідної для оцінки ризику, що є фактом невиконання обов`язку страхувальником, передбаченим статтею 21 ЗУ "Про страхування", що призвело до завдання страховику матеріальної шкоди у розмірі 5 720 935,69 грн, про що повідомлено суд під час виступів представника та не заперечувалось представником позивача за первісним позовом (розмір шкоди на час розгляду справи № 910/9457/21 не був відомий, загальна інформація щодо розрахунків між сторонами, у тому числі, яка не охоплювалася раніше вирішеними судовими справами - додана самим позивачем до матеріалів справи);

- відсутності будь-яких доказів про проведення огляду на час укладення договору страхування у спірній частині, що є обов`язковою процедурою для вчинення відповідного правочину та набрання ним чинності;

- несплати страхових платежів у повному обсязі, визначених договором страхування, та ухилення відповідача за зустрічним позовом від укладання договору про дострокове припинення договору страхування, якими зокрема сторони мали би визначити порядок остаточного розрахунку, пов`язаного із несплатою цих страхових внесків, та і виплаті заявленого страхового відшкодування;

- доказам недобросовісності страхувальника під час дії договору, яка полягає у намаганні страхувальника отримати страхове відшкодування за випадками, які відбувалися до моменту укладення договору або взагалі не існували;

- доказам укладенню договору добровільного страхування наземного транспорту, в редакції, запропонованій відповідачем за зустрічним позовом, що має значення для справедливого вирішення справи, з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 910/3605/16-ц, № 753/11000/14-ц, щодо застосування - слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав.

Скаржник вважає, що рішення в частині стягнення витрат на професійну справничу допомогу не відповідає вимогам ст. 126 ГПК України та критеріям, викладеним у ст. 41 Конвенції, а саме: вартість послуг Адвокатського бюро є штучно завищеною за рахунок включення таких видів діяльності, як: після отримання доручення на представлення інтересів в суді - надання консультації щодо ризиків звернення до суду; визначення територіальної підсудності, сторін спору, норм права, написання доказів, копіювання документів, їх поштове відправлення сторонам та в суд.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 07.02.2023, вказує на те, що позивач за зустрічним позовом, звернувшись з зустрічним позовом зазначив, що звертається з цим позовом та просить його вважати одночасно відзивом на первісний позов, однак, позивач за первісним позовом не скористався правом надати контррозрахунок заявлених позовних вимог або інші доводи по суті позовних вимог.

Позивач за первісним позовом зазначає про те, що відповідачем за первісним позовом не надано належних доказів, які підтверджували, що останнім вчинялись будь-які дії в частині огляду транспортного засобу, оскільки такі дії залежать від страховика, а не навпаки.

На думку позивача, добровільні дії ПАТ "УПСК", щодо сплати страхових відшкодувань по автомобілю НОМЕР_1 , що зазначені в додатку № 24 від 23.12.2019, фактично і беззаперечно підтверджують відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування з причини несплати частини страхового платежу, а також будь-якої матеріальної шкоди, що начебто була завдана неправомірними діями позивача в рамках договором страхування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3626/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 12.12.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 залишено без руху; запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору у розмірі 7 443,00 грн.;

16.01.2023 скаржником подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано відповідні докази.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22. Призначено справу № 910/3626/22 до розгляду у судовому засіданні 08.03.2023.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 відкладено розгляд справи № 910/3626/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 19.09.2022 на 12.04.2023.

31.03.2023 від представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" надійшло клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги та перенесення засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про продовження строку розгляду апеляційної скарги та перенесення засідання. Відкладено розгляд справи № 910/3626/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 19.09.2022 на 31.05.2023.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/3626/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання

Представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом у судове засідання 31.05.2023 не з`явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.07.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (далі за текстом - договір) в редакції Протоколу розбіжностей (додаток № 2 до договору).

Згідно з пунктом 1.1. договору останній укладено відповідно до діючого законодавства України, на умовах "Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним № 0690302, зі змінами та доповненнями, що зареєстровані Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг за реєстраційним № 0613106 від 16.04.2013 (далі за текстом - Правила страхування).

Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у Частині 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (пункт 3.1. договору).

Страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається відповідно до умов, зазначених в Частинах І та ІІ договору (пункт 3.2. договору).

Одним із ризиків, які є предметом страхування за договором, є пошкодження ТЗ або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 4.1.1 пункт 4.1 договору в редакції протоколу розбіжностей).

Страховик не відшкодовує витрати на усунення пошкоджень транспортного засобу, які мали місце в момент укладення цього договору та були зазначені в акті огляду (пункт 6.3 Договору).

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, відсутність Акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (підпункт 16.1.11 пункту 16.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей).

Відповідно до підпункту 11.1.1 пункту 11 договору в редакції протоколу розбіжностей страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором та згідно з підпунктом 11.2.1 пункту 11.2. договору Страхувальник зобов`язується при укладанні договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику і надалі інформувати про зміни умов експлуатації, зберігання та інше, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо транспортного засобу.

Відповідно до підпункту 11.4.1. пункту 11.4. договору зазначено, що страховик зобов`язується ознайомити страхувальника з умовами договору і Правилами страхування.

Підпунктом 13.1.1 пункту 13 договору закріплено перелік документів, які страхувальник зобов`язаний надати страховику при настанні страхового випадку за будь-яким ризиком.

Згідно з підпунктом 11.4.9 пункту 11.4 договору передбачено, що страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в Розділі 13 Частини II цього договору, що підтверджують факт настання Страхового випадку та розмір збитків.

У разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 робочих днів з дати прийняття рішення, страховик зобов`язаний письмово повідомити страхувальника з обґрунтуванням причин відмови (підпункт 11.4.10 пункту 11.4 договору).

Крім того, підпунктом 11.4.11 договору передбачено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки від суми страхового відшкодування за кожний день прострочки.

Згідно з умовами пункту 18.1. договору сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Як вбачається із матеріалів справи, додатком № 24 до договору додатково застраховано майнові інтереси позивача щодо володіння, користування і розпорядженням стосовно 47-ми транспортних засобів, в тому числі щодо транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

16.12.2020 о 21:35 у смт. Слобожанське Дніпропетровської області, на території комплексу "Будівель та споруд № 8", водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом не переконавшись в безпечній дорожній обстановці, скоїв зіткнення з автомобілем "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом "Kogel", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був припаркований під ламкою № 69.

Внаслідок вказаної ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі № 175/4595/20 16.12.2020 сталася ДТП внаслідок порушення водієм Почкаєвим Правил дорожнього руху, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

18.12.2020 ПП "Транс Логістик" звернулося до ПрАТ "УПСК" із заявою-повідомленням (автокаско) про настання події: ДТП, що сталася 16.12.2020 за участі застрахованого транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На виконання пункту 12.5 договору позивачем надано відповідачу рахунок № DNZ_TEF-2004648 від 21.12.2020, в якому визначена вартість ремонту автомобіля після ДТП у розмірі 224 609,40 грн.

11.01.2021 листом № 1860 відповідач за первісним позовом відмовив позивачу за первісним позовом у виплаті страхового відшкодування за наслідками ДТП, посилаючись на те, що страхувальник при укладенні договору страхування не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду та фотографування та з огляду на відсутність Акту огляду застрахованого транспортного засобу.

З огляду на відмову відповідача за первісним позовом здійснити виплату суми страхового відшкодування позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогою стягнути суму страхового відшкодування 224 609,40 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 910/9457/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022, позов задоволено та стягнуто з ПрАТ "УПСК" суму страхового відшкодування в розмірі 224 609,40 грн.

Вказаним рішенням суду першої інстанції дійшов висновку, що відсутність акту огляду пошкодженого транспортного засобу не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідно до умов підпункту 11.4.6 договору страхування обов`язок зі складання такого акту покладається на страховика.

Так, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 у справі № 910/9457/21, якою залишено рішення суду першої інстанції без змін колегія суддів дійшла висновку, що страхова компанія за умовами договору мала право на відмову, проте така відмова повинна мати розумне пояснення, мотиви, оскільки інакше - застосування умови договору, що дозволяє одній стороні діяти на шкоду іншій, хоча обидві сторони діяли необачно та не склали акт огляду транспортного засобу, що мав передувати укладанню та виконання договору, не відповідатиме принципам добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з платіжного доручення № 23591 від 15.02.2022 ПрАТ "УПСК" здійснило виплату суми страхового відшкодування в зальному розмірі 224 609,40 грн, при тому, згідно доводів сторін, без примусового порядку виконання судового рішення, тому, враховуючи неправомірність відмови відповідача щодо здійснення виплати суми страхового відшкодування в досудовому порядку, позивачем здійснено нарахування:

- пені за період з 11.01.2021 по 15.02.2022 в розмірі 38 515,90 грн.;

- 3 % річних за період з 11.01.2021 по 15.02.2022 на суму 7 402,88 грн;

- інфляційні втрати з січня 2021-лютий 2022 на суму 25 707,74 грн.

Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

У зустрічному позові відповідач посилається на пункт 8.1. Правил страхування, пункти 9.2.6. та 9.2.18 Договору та зазначає, що саме на страхувальника (позивача, відповідача за зустрічним позовом) покладається обов`язок надати транспортний засіб для огляду та відповідно забезпечити такий огляд страховиком, стверджує про умисність дій страхувальника (позивача) при укладанні договору в частині страхування транспортного засобу автомобілем "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та незацікавленість останнього у складенні Акту огляду транспортних засобів, а тому дії позивача взагалі мали умисний характер та заздалегідь були розраховані на недобросовісну поведінку, яка не відповідає вимогам статті 13 ЦК України.

Для прикладу відповідач (позивач за зустрічним позовом) наводить випадок звернення страхувальника до нього із заявою - повідомленням від 18.08.2020 про страховий випадок за цим же договором однак стосовно іншого транспортного засобу, по якому сума страхового відшкодування виплачена не була оскільки заявлені пошкодження були зазначені в Акті огляду, а відтак підстави для виплати відсутні.

Дані обставини підтверджуються листом ПрАТ "УПСК" від 28.09.2020 вих № 2869/18.

В своїх доводах відповідач (позивач за зустрічними позовом) вказує про наявність підстав стверджувати про те, що позивач (страхувальник), розуміючи наслідки надання транспортних засобів для огляду, не був зацікавлений у складенні відповідних Актів огляду під час укладання договору, оскільки ставив у першу чергу за мету не класичне страхування своїх майнових прав на випадок настання страхового випадку, а отримання певного прибутку, а саме сплативши незначну суму страхового платежу виникне можливість заявити значно вищі до відшкодування неіснуючої шкоди або шкоди, завданої ще до моменту укладення Договору.

Також відповідач зазначає, що ним з лютого 2020р. неодноразово у телефонному режимі та шляхом обміну електронними повідомленнями порушувалося питання щодо незрозумілих дій страхувальника, які стосувалися саме оглядів, додатково застрахованих за договором автомобілів, які полягали в ухиленні відповідача від надання їх для огляду та/або у разі надання - необґрунтованих відмов представників відповідача від Актів огляду цих транспортних засобів.

Однак, відповідачем не надано доказів звернення останнього до страхувальника із запитами щодо надання автомобілів для огляду та складення відповідних Актів, а відтак такі обставини не є підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть братися судом до уваги.

ПрАТ "УПСК" до зустрічного позову надано лише один електронний лист датований 05.11.2020 щодо врегулювання питання дострокового припинення дії договору по окремим транспортним засобам.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

У постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19 викладено висновок про те, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, з урахуванням принципу юридичної визначеності, рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а обставини встановлені цим рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі № 910/9454/21 відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту необґрунтованості заявленого позивачем до стягнення розміру страхового відшкодування (в тому числі, не надано свого контррозрахунку суми страхового відшкодування), як і не реалізовано свого права на доведення обставин не здійснення СТО ремонту автомобіля, хоча відповідно до п. 11.4.6 договору саме на страховика покладений обов`язок протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи.

Відтак суд при розгляді справи № 910/9454/21 дійшов висновку про відсутність доказів проведення відповідачем огляду автомобіля після його пошкодження у ДТП, не може бути підставою для невиконання обов`язку виплатити страхового відшкодування ПП "Транс Логістик" як власнику цього застрахованого транспортного засобу.

Враховуючи, що в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі № 910/9454/21, яке залишено без змін Північним апеляційним господарським судом позов ПП "Транс Логістик" до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", суд дійшов висновку, що відсутність акту огляду транспортного засобу не є підставою для відмови у виплаті ним страхового відшкодування, як за законом так і за Правилами, а відтак строк вказаний в п. 11.4.6 договору вважається таким, що настав.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що будь-які платежі, що здійснювалися сторонами за договором страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мали бути здійснені у зв`язку із невідповідністю договору вимогам ст.ст. 6, 16 Закону України "Про страхування".

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у зв`язку із порушенням відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань з виплатити страхового відшкодування, позивачем за первісним позовом було нараховано відповідачеві за первісним позовом інфляційні втрати у розмірі 25 707,74 грн за період з січня 2021 по лютий 2022 року, 3% річних у розмірі 7 402,88 грн за період з 11.01.2021 по 15.02.2022 та пеню у розмірі 38 515,90 грн за період з 11.01.2021 по 15.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Так, укладений між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом договір за своєю правовою природою є договором страхування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що нарахування позивачем 3% та інфляційних втрат повинно бути за період з 11.01.2021 по 14.02.2022, а не по 15.02.2022, як про це зазначає позивач, оскільки 15.02.2022 відповідачем згідно платіжного доручення № 23591 від 15.02.2022 сплачено суму заборгованості у вигляді страхового відшкодування.

Тому, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, становлять суми у розмірі - 25 707,74 грн інфляційних втрат та 7 365, 96 грн 3% річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 38 515,90 грн за період з 11.01.2021 по 15.02.2022, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 548 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 18.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за заявлений позивачем період в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення пені за шестимісячний період з 11.01.2021 по 11.07.2021 у розмірі 15 304,21 грн, а не за період з 11.01.2021 по 15.02.2022, як нараховується позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення первісних позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог

Як вже зазначалось, відповідачем пред`явлено зустрічну позовну заяву, яку відповідач також просить суд вважати одночасно відзивом на первісний позов, в обґрунтування якого, відповідач зазначає, що ним на виконання судового рішення від 11.10.2021 у справі № 910/9457/21 сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 224 609,40 грн, водночас, у зазначеній судовій справі, предметом дослідження не було питання щодо відповідності укладеного за встановлених обставин договору Правилам страхування та як наслідок його невідповідності вимогам статей 6, 16 Закону України "Про страхування".

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем за первісним позовом і відповідачем за первісним позовом у даній справі виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 19.350, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 договору визначено однією із підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (в редакції додатку №2 "Протокол розбіжностей" до договору).

Відповідно до п. 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) договір страхування укладається на підставі письмової Заяви Страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку Заяви Страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в Заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в Заяві. Заповнення Заяви не зобов`язує Страхувальника та Страховика укладати договір страхування. Не допускається укладання договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд Страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами договору страхування.

Пунктом 8.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) передбачено, що для укладення договору страхування Страхувальник пред`являє Страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник - фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо Страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ.

Пунктом 8.3. Правил встановлено, що при страхуванні ТЗ, перед укладанням, поновленням чи зміною умов Договору страхування Страхувальник зобов`язаний надати Страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦR України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містяться і в ст. 180 ГК кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як було зазначено вище, 16.07.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (з протоколом розбіжностей до нього), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у ч. 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний договір разом з додатками до нього підписаний з боку позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом без зауважень та скріплений їх печатками.

Відповідно до ч.1 договору застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку до цього договору.

У додатку № 24 від 23.12.2019 до договору № 078999/920/190001043, а саме у п. 40 вказаний спірний транспортний засіб - MAN TGM 19.350, д.н.з. НОМЕР_1 в частині якого відповідач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду.

У зв`язку з цим, оскільки сам по собі факт ненадання страхувальником на огляд ТЗ виключає можливість страховика встановити відповідні пошкодження, що вже існують на час укладення договору та які не відносяться до страхового випадку, що може настати в майбутньому, то ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" вправі було відмовити в укладенні договору добровільного страхування такого неоглянутого транспортного засобу.

Тобто, страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акта, але не зробив цього. А оскільки сторонами, 23.12.2019 було підписано додаток № 24 до договору, в якому страховиком самостійно було визначено страхову суму для транспортного з засобу MAN TGM 19.350, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визначено строк дії договору страхування щодо такого авто.

Однак, жодних заперечень при отримання страхових платежів стосовно того, що відсутній акт огляду позивачем за зустрічним позовом не заявлялось.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17, від 08.07.2019 № 910/19776/17, від 04.03.2021 у справі № 905/1132/20 дійшов висновку, що зі змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що як вірно зазначає ПрАТ "УПСК", вимоги щодо проведення огляду транспортного засобу та складення відповідного Акту огляду мають на меті визначення стану транспортного засобу для наступного встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку та є способом захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору. Виконання зазначеної умови укладення договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін договору.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 910/4296/21 від 10.12.2021 та по справі № 910/4224/21 від 30.11.2021.

Крім того, підпунктом 9.2.2. пункту 9.2. Правил страхування закріплено, що страхувальник зобов`язаний при укладанні договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, інформацію з питань, зазначених в Заяві про страхування, інформацію та копії документів, необхідних для укладання Договору та для його виконання, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Істотною інформацією для оцінки страхового ризику є: страхування ТЗ в іншій страховій компанії; передача ТЗ в оренду, прокат, найм, заставу; зміна умов зберігання або експлуатації ТЗ, стану та/чи типу протиугінної сигналізації; користування ТЗ на законних підставах іншою особою, ніж зазначено в цьому Договорі, - із зміною або без зміни права власності на ТЗ; зміна реєстраційного номера, номера кузова, двигуна або шасі ТЗ; втрата/крадіжка комплекту(-ів) ключів від ТЗ, реєстраційних документів на ТЗ, пульта керування сигналізацією, реєстраційних знаків; проведення ремонту ТЗ; переобладнання ТЗ, заміна двигуна зі збільшенням потужності тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази вчинення з боку позивача умисних дій щодо приховування істотної інформації для оцінки страхового ризику застрахованого транспортного засобу або ж надання їх позивачем не в повному обсязі.

Договором страхування передбачається також, що Страхувальник зобов`язаний при укладанні Договору страхування забезпечити представнику Страховика можливість огляду транспортного засобу (підпункт 9.2.6. пункту 9.2. Договору).

При цьому, пункт 9.2.18 Правил страхування надає Страховій компанії право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням Договору.

Відповідно до пункту 2.3. Правил Страхування Страховик має право відмовитись від укладання Договору страхування без пояснення причин, а також якщо ТЗ: має механічні та/або корозійні пошкодження кузову та лакофарбового покриття; знаходиться в експлуатації більше восьми років; не зареєстрований належним чином в Державтоінспекції або відповідними державними органами; технічно несправний або не пройшов технічний огляд у встановлений чинним законодавством строк.

Згідно з підпунктом 9.4.1. пункту 9.4. Договору Страхувальник має право на отримання від Страховика будь-якої інформації, що стосується Правил і умов укладеного з ним договору страхування.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною - учасником відповідних правовідносин. Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти оцінки ризиків від дій, які передують укладенню угоди, є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або Страхова компанія та споживач послуг страхування. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (пункти 36, 37 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19).

У спорі щодо виконання сторонами умов договору в частині виплати суми страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ПрАТ "УПСК" є професійним учасником ринку страхування принаймні з 2009 року, натомість ПП "Транс Логістик" хоч і є суб`єктом господарювання, однак у цих правовідносинах він є споживачем послуг страхування. Страхувальник фактично перебуває у більш вразливому стані порівняно з страховиком, а тому щодо нього застосовується інший стандарт поведінки, ніж до страхової компанії, яка могла і повинна була передбачити ризики укладення договору страхування без проведення огляду транспортного засобу як для неї, так і для страхувальника, та мала вжити всіх залежних від неї дій для уникнення / мінімізації таких ризиків.

Відтак, суд вказує, що з огляду на поведінку сторін щодо процедури укладання договору (додатку № 24 до договору) Правила страхування надають ПрАТ "УПСК" право вимагати (пункт 9.2.18 Правил Страхування) у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням Договору, а чинне законодавство, в тому числі пункт 2.3. вказаних Правил не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні Договору страхування без пояснення причин, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду, у зв`язку з чим вибірковість складення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) Актів огляду транспортних засобів за Договором оцінюється судом критично.

Враховуючи надані відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) докази задля підтвердженні зазначених стороною обставин, суд знову ж таки вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ПрАТ "УПСК" до ПП "Транс Логістик" з вимогою надати транспортний засіб "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 для огляду з метою подальшого складення Акту, а у страхувальника фактично відсутній обов`язок надавати такий Акт огляду самостійно, оскільки останній не значиться в переліку документів згідно з пунктом 8.2. Правил страхування.

Водночас, матеріали справи не містять доказів відмови (ухилення) страхувальника (позивача) від надання транспортного засобу "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 для огляду, у зв`язку з чим такі доводи відповідача (позивача за зустрічним позовом) є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Крім того, з підпункту 16.1.11 пункту 16.1. договору вбачається, що Акт огляду складається Страховиком за результатами огляду та фотографування транспортного засобу, завіряється підписом та печаткою представника Страховика.

Колегія суддів апеляційного господарського суду критично оцінює посилання відповідача (позивача за зустрічним позовом) на умисні дії страхувальника та заздалегідь розраховану недобросовісну поведінкою в частині не укладання Актів огляду транспортних засобів при укладанні договору, оскільки, на переконання суду, це є виключно припущенням сторони та не підтверджується належними доказами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про врахування фактичного виконання сторонами умов договору, в тому числі, в оспорюваній частині, а саме укладання ПрАТ "УПСК" останнього при не складеному Акті огляду, сплата позивачем страхових платежів та прийняття таких платежів страховиком.

При цьому, відповідач (позивач за зустрічним позовом) маючи на меті належне виконання умов договору та належне забезпечення майнових інтересів позивача (відповідача за зустрічним позовом) пов`язаних з володінням, користування та розпорядженням транспортним засобом "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи добросовісно і розумно, не був позбавлений права направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів, однак доказів вчинення таких дій матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, повноваження страховика (відповідача) при укладанні оспорюваного договору та відповідні дії сторін з приводу його виконання та свідомий характер таких дій з боку сторін, що також відобразилося у виконанні умов договору, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених чинним законодавством України, для визнання договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078999/920/190001043 в частині страхування транспортного "MAN TGS 19.350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Щодо заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до закінчення судових дебатів подано заяву, до якої долучено додаткові докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір № 08/02-19/5 про надання правової допомоги від 08.02.2019 (далі за текстом - договір від 08.02.2019); довіреність № 01/07/2021 від 01.07.2021; додаткову угоду від 09.05.2022 до договору від 08.02.2019; акт здачі-приймання наданих послуг до договору від 29.08.2022 на суму 10 000,00 грн (з ПДВ); детальний опис робіт (наданих послуг) до договору від 29.08.2022; рахунок-фактура № 29/08/22 від 12.07.2022 на суму 10 000,00 грн (з ПДВ) та платіжне доручення № 32387 від 02.09.2022 на суму 10 000,00 грн.

З акту здачі-приймання наданих послуг до договору від 29.08.2022 на суму 10 000,00 грн (з ПДВ) вбачається, що Адвокатським об`єднанням "Альянс" надано позивачу (клієнту) правничу допомогу на загальну суму 10 000, 00 грн, в тому числі 1 666,67 грн ПДВ, який підписаний сторонами без зауважень та претензій, що в свою чергу підтверджує факт належного надання адвокатом послуг позивачу та виникнення у останнього обов`язку здійснити оплату таких послуг, що відповідно здійснено позивачем згідно платіжного доручення № 32387 від 02.09.2022 на суму 10 000,00 грн, в призначенні платежу якого зазначено: "за правові послуги по справі № 910/3626/22 згідно дог № 08/02-19/5 від 08.02.2019 та доп угода б/н від 09.05.2022, у т.ч. ПДВ - 1 666,67 грн".

Так, наданий адвокатом детальний опис робіт (наданих послуг) до договору від 29.08.2022 містить перелік наданих адвокатом видів адвокатських послуг, які продубльовані у акті здачі-приймання наданих послуг до договору від 29.08.2022.

Пунктом 2 додаткової угоди від 09.05.2022 до договору від 08.02.2019 сторонами погоджено орієнтовну вартість послуг Адвокатського об`єднанням "Альянс" за Договором в розмірі 10 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідачем до суду першої інстанції заперечення щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не надавались.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вже зазначалось, відповідачем до суду першої інстанції заперечення щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не надавались.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи відсутність заперечення відповідача щодо розміру адвокатських витрат у суді першої інстанції, беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати та об`єм наданих правових послуг, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем при розгляді даної справи відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом 6 754,19 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3626/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/3626/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 13.06.2023.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко