ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/200/23

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ - 40121452, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1,

до відповідача: Комунальне некомерційне підприємство "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, код ЄДРПОУ - 03294574, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4-А,

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовною заявою до суду з вимогою стягнення основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 30 092,45 грн. з Комунального некомерційного підприємства "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради.

Описова частина рішення.

Ухвалою суду від 14.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

10.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

19.04.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

Суд розглянув справу без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження. Підписано повний текст рішення.

І. Суть спору за позицією Позивача.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

26.10.2021 набула чинності Постанова КМУ від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов КМУ від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 №1236".

Пунктом 2 такої постанови визначено зобов`язання операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами; закладами охорони здоров`я комунальної власності, постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідач є бюджетною установою.

Позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи, за участю операторів газорозподільних систем, об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 29.10.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених Позивачем.

Так, в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56ХS0000386FY009 (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" у т.ч. у період з 29.10.2021 по 10.11.2021 року.

За твердженням позивача, ним направлялись відповідачу на його адресу відповідні рахунки за поставлений газ, однак вони були не оплачені.

Позивач вказує, що порядок здійснення оплати визначений п. 4.4. договору, яким передбачено, що споживач має оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відтак, укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

За твердженням позивача. в період з 29.10.2021 по 10.11.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в кількості 1.61014 тис. куб. м. на загальну суму 27 050.35 грн. (з урахуванням вартості транспортування), в той час як відповідачем було здійснено єдину оплату за таку поставку в розмірі 5661.77 грн. 09.12.2021 року.

Таким чином у відповідача перед позивачем сформувалась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 21 388.58 грн.

Крім того, позивач підкреслює, що п. 4.5. типового договору визначено, що у разі порушення відповідачем, що не є побутовим, строків оплати за договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, з урахуванням суми та строку прострочення оплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 2611.17 грн.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 590.88 грн. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 5501.82 грн.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню згідно позову складає 30 092.45 грн.

19.04.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що та обставина, що у відповідача були відсутні відповідні бюджетні асигнування на 2022 рік, не виключає вину відповідача. Зокрема ним не додано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували подання затвердження проекту кошторису на 2022 і 2023 роки з сумою таких відповідних зобов`язань та докази, що такі суми не були затверджені.

Відповідач стверджує, що можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2022 році за 2021 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2022 рік. Крім того, позивач вказує, що твердження відповідача, що йому не був надісланий рахунок за оплату на загальну суму 21 388.58 грн. не заслуговує на увагу, оскільки відповідач може самостійно до даних інформаційної платформи перевіряти дані щодо власного споживання природного газу. Крім того, посилаючись на умови договору позивач вказує, що обов`язок оформлення та надсилання акту приймання - передачі покладено саме на відповідача

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 30 092.45 грн.

ІІ. Позиція Відповідача у справі.

10.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача.

У вказаному відзиві відповідач не погоджується з нарахуванням пені, 3% річних та інфляційного збільшення суми заборгованості.

Так, відповідач вказує, що в період з 29.10.2021 по 10.11.2021 позивач був постачальником останньої надії природного газу для відповідача. За результатами поставки газу у вказаному періоді позивач виставив відповідачу рахунок №26698 без дати на суму 5661.77 грн., який разом з актом приймання-передачі природного газу №15794 від 31.10.2021 був отриманий відповідачем тільки 03.12.2021 року. Вказаний рахунок був сплачений відповідачем 09.12.2021.

Відповідач вказує, що жодного іншого рахунку протягом бюджетного 2021 року позивач на адресу відповідача не надсилав.

11.01.2022 відповідачем був отриманий надісланий позивачем акт приймання-передачі природного газу №20001 без дати на загальну суму 21 388.58 грн. За твердженням відповідача вказаний акт не міг бути оплачений ним в силу приписів Бюджетного кодексу України, поза як бюджетні призначення по закінченню бюджетного року на вказані потреби втратили чинність.

Так, відповідача посилається на статтю 23 Бюджетного кодексу України, яка передбачає, що будь - які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених кодексом.

Відповідач вказує, що згідно п. 4.3. договору, на позивача покладено обов`язок надати споживачу рахунок на оплату природного газу за договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб.

На підставі вищевикладеного, відповідач просить у задоволенні позовних вимог ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення пені в сумі 2611.17 грн.; 3% річних у сумі 590.88 грн.; інфляційного збільшення суми заборгованості у розмірі 5501.82 грн. - відмовити.

ІІІ. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

3.1. Судом встановлено, що позивач направляв ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" адвокатський запит про надання інформації (а. с. 26 - 29), яким просив надати інформацію щодо фактичних обсягів споживання природного газу наступних споживачів за період з 01.10.2021 по дату видачі відповіді, зокрема за споживачем КНП Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я (відповідач) з ЕІС - кодом 56XS0000386FY009.

04.10.2022 надійшла відповідь на адвокатський запит від ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (а. с. 30 - 43), в якій воно вказує, що щодо споживача з ЕІС - кодом 56XS0000386FY009, то він був закріплений за постачальником "останньої надії" (позивачем) у період з 29.10.2021 по 06.11.2021 року.

З огляду на вищевикладене, позивача було проінформовано, що обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію постачальника (позивача) становить: з 29.10.2021 по 31.10.2021 - 234.64 м. куб.; з 01.11.2021 по 06.11.2021 - 1265.27 м. куб.

Довідкою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" від 07.02.2022 (а. с. 18 - 19) підтверджується ціна природного газу, що постачався позивачем, як постачальником "останньої надії" для споживачів, що є бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної власності (казенних підприємств та/або державних установ тощо) та закладів охорони здоров`я комунальної власності, і яка становила: у період з 1 по 31 жовтня 2021 - 16.8 грн. за 1 куб. метр з ПДВ; у період з 1 по 30 листопада 2021 - 16,8 грн. за 1 куб. метр з ПДВ; у період з 01.12.2021 по 31.01.2022 і надалі ціна розраховувалася відповідно до формули п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії" її становила значення, вказані в такій довідці станом на конкретну дату.

3.2. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу рахунок на оплату (природного газу) №26698 за розрахунковий період - 1 - 31 жовтня 2021 року (а. с. 47). Згідно даних такого рахунку нарахування за жовтень 2021 року за 0.33701 тис. м. куб. становлять 4672.11 грн. без ПДВ. Послуга транспортування природного газу нарахована у розмірі 136.576 грн. Відтак загальну сума до оплати за таким рахунком складає 5661.77 грн. з ПДВ.

Актом №15794 приймання-передачі природного газу (а. с. 48) підтверджується поставка природного газу позивачем відповідачу на загальну суму 5661.77 грн. з ПДВ. Сторони підтверджують в своїх заявах по суті справи, що такий рахунок був оплачений відповідачем у повному обсязі. Дана оплата підтверджується також випискою з банківського розрахункового рахунку позивача (а. с. 68 - 70).

Також, суд встановив, що позивач направляв відповідачу рахунок на оплату (природного газу) №32837 за розрахунковий період - 1 - 30 листопада 2021 року (а. с. 53). Згідно даних такого рахунку нарахування за листопад 2021 року за 1.27313 тис. м. куб. становлять 17 649.94 грн. без ПДВ. Послуга транспортування природного газу нарахована у розмірі 136.576 грн. Відтак загальну сума до оплати за таким рахунком складає 21 388,58 грн. з ПДВ.

Актом №20001 приймання-передачі природного газу (а. с. 54) підтверджується поставка природного газу позивачем відповідачу на загальну суму 21 388.58 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, що вказані вище акти є підписаними та пропечатаними з обох сторін уповноваженими представниками сторін. Відтак, відповідач погодився із заявленим обсягом газу, який був поставлений йому за вказані періоди та сумою до плати.

Також, суд підкреслює, що позивачем додано до матеріалів справи підтвердження щодо направлення такого рахунку на адресу відповідача поштовим відправленням 370 за юридичною адресою відповідача (а. с. 56 - 60).

3.4. Крім того, позивач направляв відповідачу вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ не побутовим споживачем постачальнику "останньої надії" (а. с. 61 - 67), якою вимагав сплатити заборгованості за природний газ в сумі 21 388.58 грн. до 04.08.2022 року.

3.5. Розрахунком заборгованості, складеним представником позивача, станом на 13.12.2022 (а. с. 15) підтверджується заборгованість Комунального некомерційного підприємства "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" по договору постачання природного газу від 29.10.2021 у розмірі 21 388,58 грн. Також, даним розрахунком підтверджується оплата відповідачем на користь позивача суми у розмірі 5661,77 грн. за поставлений газ.

3.6. Позивачем також у зв`язку з простроченням оплати за вказаним вище рахунком, проведений розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань відповідачу станом на 30.11.2022 (а с. 13 - 14).

Згідно даних такого розрахунку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 3.72 грн. та пеню у розмірі 21.10 грн. за прострочення оплати у розмірі 5661.77 грн.

Також, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 587.16 грн.; пеню у розмірі 2590.07 грн. і інфляційні втрати, які нараховані за зобов`язаннями листопада 2021 року у розмірі 5501.82 грн.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 21 388.58 грн.; 3% річних у розмірі 590.88 грн.; пеню в розмірі 2611.17 грн. і інфляційні втрати в розмірі 5501.82 грн.

3.7. Розглянувши справу, повно та всебічно оцінивши докази, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

3.8. Норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Цивільний кодекс України.

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

Стаття 509. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення.

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526. Загальні умови виконання зобов`язання.

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530. Строк (термін) виконання зобов`язання.

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 549. Поняття неустойки.

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 551. Предмет неустойки.

3. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 599. Припинення зобов`язання виконанням.

1. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 611. Правові наслідки порушення зобов`язання.

1. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 625. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 626. Поняття та види договору.

1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629. Обов`язковість договору.

1. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Стаття 631. Строк договору.

1. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

2. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

3. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Стаття 633. Публічний договір.

1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Стаття 634. Договір приєднання.

1. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 714. Договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

1. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

2. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Господарський кодекс України.

Стаття 174. Підстави виникнення господарських зобов`язань.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Стаття 230. Штрафні санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 233. Зменшення розміру штрафних санкцій.

1. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

2. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

ЗУ "Про ринок природного газу"

п. 26 ч. 1 ст. 1 - постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

3.9. Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Як встановлено судом, позивач направляв відповідачу рахунок на оплату (природного газу) №26698 за розрахунковий період - 1 - 31 жовтня 2021 року (а. с. 47). Згідно даних такого рахунку нарахування за жовтень 2021 року за 0.33701 тис. м. куб. становлять 4672.11 грн. без ПДВ. Послуга транспортування природного газу нарахована у розмірі 136.576 грн. Відтак загальну сума до оплати за таким рахунком складає 5661.77 грн. з ПДВ.

Актом №15794 приймання-передачі природного газу (а. с. 48) підтверджується поставка природного газу позивачем відповідачу на загальну суму 5661.77 грн. з ПДВ. Сторони підтверджують в своїх заявах по суті справи, що такий рахунок був оплачений відповідачем у повному обсязі. Дана оплата підтверджується також випискою з банківського розрахункового рахунку позивача (а. с. 68 - 70).

Також, суд встановив, що позивач направляв відповідачу рахунок на оплату (природного газу) №32837 за розрахунковий період - 1 - 30 листопада 2021 року (а. с. 53). Згідно даних такого рахунку нарахування за листопад 2021 року за 1.27313 тис. м. куб. становлять 17 649.94 грн. без ПДВ. Послуга транспортування природного газу нарахована у розмірі 136.576 грн. Відтак загальну сума до оплати за таким рахунком складає 21 388.58 грн. з ПДВ.

Актом №20001 приймання-передачі природного газу (а. с. 54) підтверджується поставка природного газу позивачем відповідачу на загальну суму 21 388.58 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, що вказані вище акти є підписаними та пропечатаними з обох сторін уповноваженими представниками сторін. Відтак, відповідач погодився із заявленим обсягом газу, який був поставлений йому за вказані періоди та сумою до плати.

Також, суд підкреслює, що позивачем додано до матеріалів справи підтвердження щодо направлення такого рахунку на адресу відповідача поштовим відправленням 370 за юридичною адресою відповідача (а. с. 56 - 60).

Відтак, твердження відповідача, про те, що ним не було отримано рахунок №32837 за розрахунковий період - 1 - 30 листопада 2021 року і акт №20001 приймання-передачі природного газу не підтверджується належними і допустимими доказами. Більше того твердження відповідача спростовується і тим, що матеріали справи містять підтвердження факту направлення таких документів відповідачу (а. с. 56 - 60). Крім того, відповідачу додатково направлялась вимога про сплату заборгованості за спожитий газ не побутовим споживачем постачальнику "останньої надії" (а. с. 61 - 67), якою позивач вимагав сплатити заборгованість за природний газ в сумі 21 388.58 грн. до 04.08.2022 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином та вчасно був проінформований про наявну непогашену заборгованість перед позивачем.

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву підтверджує факт поставки та несплати природного газу на загальну суму 21 388.58 грн. з ПДВ та просить відмовити позивачу у стягненні 3% річних, пені та інфляційних втрат.

Відповідно, суд задовольняє позовну вимогу щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 21 388.58 грн. повністю.

Що стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, то суд здійснивши арифметичний аналіз та перевірку проведеного розрахунку, суд вказує, що він проведений вірно.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 549 ЦКУ передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 ГКУ).

Суд зазначає, що згідно норм статті 233 ГКУ, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд відхиляє позицію відповідача, висловлену ним у відзиві, що суду слід відмовити позивачу у стягненні з нього штрафних санкцій, оскільки його вина відсутня у простроченні оплати. Як вже встановлено судом, відповідач був належним чином і вчасно проінформований про наявну заборгованість. Твердження відповідача, що оплата не могла бути проведена ним вчасно, оскільки бюджетні призначення по закінченню бюджетного року на вказані потреби втратили чинність, суд також відхиляє з огляду на наступне. Стаття 23 Бюджетного кодексу України передбачає, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Суд погоджується з твердженням позивача, висловленим ним у відповіді на відзив, що можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2022 році за 2021 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2022 рік.

Пунктом 14 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 №28 (далі - Порядок), передбачено, що проекти кошторисів складаються усіма установами на наступний бюджетний рік, якщо ці установи функціонували до початку року, на який плануються видатки бюджету та/або надання кредитів з бюджету.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що обов`язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Разом з тим, суд повідомляє, що загальна сума штрафних санкцій у цій справі у цих відносинах є надмірною. При цьому, у Позивач застосовує своє право на стягнення з Відповідача втрат майна, що передбачені законом як річні та інфляційні.

Суд звертає увагу на те, що наявність у постачальника можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми у вигляді штрафу та пені змінює їхнє дійсне правове призначення. Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для постачальника, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності.

Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, як зазначає Верховний Суд, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення і стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені у повному розмірі 2611.17 грн., вірогідно є обтяжливим для нього.

Позивач у своїй позовній заяві не навів доказів щодо того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків або, що розмір завданих йому збитків перевищує розмір нарахованих штрафів згідно умов договору.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке випливає із загальних норм процесуального права та завдань господарського судочинства, що полягає у досягненні в господарських відносинах справедливості, ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів їх учасників, необхідності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, з власної ініціативи та на власний розсуд вправі вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дотримуючись принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази, наведені ними аргументи, поведінку сторін та інші обставини згідно норм ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19 зауважив, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи.

На підставі викладеного, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належної до сплати пені з 2611.17 грн. до 1000,00 грн., що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань повному погашенні боржником до часу винесення судового рішення основної заборгованості. Цей захід суду є проявом справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафу ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Висновок суду.

З відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 28 481,28 грн., у тому числі:

- основний борг - 21 388,58 грн.

- пеня - 1000,00 грн.

- три проценти річних - 590,88 грн.

- інфляційні втрати - 5501,82 грн.

Щодо обґрунтованості рішення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У цій справі суд вважає достатніми обґрунтування рішення про задоволення позовних вимог частково.

ІV. Розподіл судових витрат.

Згідно платіжної інструкції №2872 від 03.03.2023 (а. с. 12) позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2684.00 грн.

Судові витрати слід покласти на відповідача згідно п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 129, 236, 238, 241 ГПК України, суд -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, код ЄДРПОУ - 03294574, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4-А, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ - 40121452, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, 28 481.28 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят одна гривень 28 копійок), з яких: основний борг - 21 388.58 грн. (двадцять одна тисяча триста вісімдесят вісім гривень 58 копійок), пеня - 1000.00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), три проценти річних - 590.88 грн. (п`ятсот дев`яносто гривень 88 копійок), інфляційні втрати - 5501.82 грн. (п`ять тисяч п`ятсот одна гривень 82 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, код ЄДРПОУ - 03294574, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4-А, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ - 40121452, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, сплачений судовий збір у розмірі 2684.00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривень 00 копійок).

5. У решті позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 ГПК України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Суддя П.Д. Пригуза