ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" червня 2023 р. Cправа №902/145/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю представників:

позивача: Єзерської О.С. (наказ №131 від 12.10.2020),

відповідача: Римського М.В. (витяг з ЄДРЮОФОПтаГФ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці, м.Вінниця

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, м.Вінниця

про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі.

До Господарського суду Вінницької області звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, площею 19,4294 га, що розташована на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення: 16.00 (землі запасу) із закриттям Поземельної книги, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації цієї земельної ділянки.

Ухвалою суду від 07.02.2023 відкрито провадження у справі №902/145/23. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14.03.2023.

03.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву №0-2-0.62-767/2-23 від 23.02.2023 (а.с.63-73), де Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області виклало свої заперечення проти позовних вимог.

10.03.2023 до суду звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці із відповіддю на відзив №573/735 від 06.03.2023 (а.с.89-93), в якій зазначив аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Ухвалою суду від 14.03.2023 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 18.04.2023. Вказане судове рішення постановлено у зв`язку з необхідністю витребування нових (додаткових) доказів у справі.

За результатами судового засідання, 18.04.2023, судом постановлено ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/145/23 до судового розгляду по суті на 01.06.2023.

За наслідками судового засідання, 01.06.2023, судом оголошено перерву з розгляду справи по суті до 07.06.2023.

На визначену судом дату, 07.06.2023, з`явились представники обох сторін.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, натомість відповідач стосовно позову заперечив. Окремо відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також просив залишити за позивачем судові витрати у цій справі у випадку задоволення позову з огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Після звершення судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

Враховуючи неявку представників сторін, відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Звертаючись із цим позовом до суду позивач зазначив, що 09.08.1978 виконавчим комітетом Могилів-Подільської районної ради народних депутатів Вінницької області Вінницькій КЕЧ району видано акт на право постійного користування земельної ділянкою серія Б №000185 (надалі за текстом також - Акт на право постійного користування) загальною площею 88,50 га.

З моменту видачі Акту на право постійного користування відбулись зміни в землекористуванні і на даний час площа земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача становить 47,90 га.

Разом з тим, позивачем встановлено, що в межах земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні, зареєстровано іншу земельну ділянку в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :02:001:0210 площею 19,4294.

Наведені обставини, за твердженням позивача, перешкоджають у здійсненні реєстрації земельної ділянки, яка надана в постійне землекористування, в Державному земельному кадастрі та права постійного користування земельною ділянкою - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З метою досудового врегулювання спору, листом від 01.12.2022 позивач просив відповідача усунути порушення в Державному земельному кадастрі, однак листом від 20.12.2022 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило у задоволенні вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог (відзив на позовну заяву №0-2-0.62-767/2-23 від 23.02.2023) Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області зазначило, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0210 площею 19,4294 була сформована та внесена до Державного земельного кадастру у зв`язку з проведенням державної інвентаризації земель відповідно до вимог чинних на той час нормативно-правових актів. Відповідач зазначив, що у місцевому фонді документації Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на момент проведення державної інвентаризації та станом на сьогодні відсутні відомості стосовно Акту на право постійного користування, а отже вважав, що його дії стосовно формування та реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі були правомірними.

Окремо відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що позивач мав довідатись про реєстрацію спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з 20.11.2013.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської районної ради народних депутатів Вінницької області №269 від 09.08.1978 (а.с.19) видано Вінницькій КЕЧ району (в/ч НОМЕР_1 ) державний акт серія Б №000185 (а.с.20-23), яким надано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 88,50 га в межах згідно з планом землекористування, який є додатком до цього акту.

Актом інвентаризації земель Міністерства оборони України на території міста Могилів-Подільський (а.с.24-25) визначено, що в постійному користуванні військової частини НОМЕР_1 залишається земельна ділянка загальною площею 48,0 га.

За актом переформування Вінницької квартирно-експлуатаційної частини в квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці від 20.10.2005 на підставі директиви Міністра оборони №Д332/1/03 від 20.01.2005 та наказу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №9 від 13.10.2005 Вінницька квартирно-експлуатаційна частина району переформована у квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці (а.с.122-130).

Наказом Головного управління Держземагентства у Вінницькій області "Про проведення робіт по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" №67 від 12.08.2013 (а.с.74) вирішено провести інвентаризацію земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території області (п.1 цього наказу).

Згідно з наказом Головного управління Держземагентства у Вінницькій області "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності" №199 від 31.12.2013 (а.с.77) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Могилів-Подільського району загальною площею 2887,3957 га (п.1 цього наказу).

Як слідує з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.78-81), земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0210, загальною площею 19,4294 га, зареєстрована в Державному земельному кадастрі відділом Держземагентства у Могилів-Подільському районі Вінницької області 20.11.2013.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1) (військова частина НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1, квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниця від 31.08.2015 (а.с.94-96) встановлено, що станом на 01.06.2015 облікова площа земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, складає 47,90 га.

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації №237 від 30.03.2017 (а.с.32) Квартирно-експлуатаційному відділу м.Вінниці надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 47,90 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що перебували у постійному користуванні військової частини НОМЕР_1 згідно державного акту на право постійного користування землею (серія Б №000185) на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району, для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України (п.1 цього розпорядження).

Листом №11 від 04.11.2019 (а.с.39) ТОВ "Приват-БТІ" повідомило позивача, що при реєстрації земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, встановлено, що така земельна ділянка перетинається з суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0210, що унеможливлює реєстрацію в Державному земельному кадастрі.

До листа ТОВ "Приват-БТІ" №11 від 04.11.2019 додано рішення державного кадастрового реєстратора Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №РВ-022 від 02.11.2022 (а.с.40), яким відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки :02:001:0210).

В матеріалах справи наявне листування між позивачем та відповідачем стосовно усунення порушень в Державному земельному кадастрі, зокрема листом №573/3340 від 01.12.2022 (а.с.44-47) позивач повідомив відповідача про обставини реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, яка перетинається з земельною ділянкою, що надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, а тому просив перенести відомості стосовно спірної земельної ділянки до архівного шару Національної кадастрової системи України, як помилково зареєстрованої.

У відповідь на лист позивача №573/3340 від 01.12.2022 відповідач листом №0-2-0.2-4799/2-22 від 20.12.2022 зазначив про відсутність правових підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210. Також відповідач повідомив, що у місцевому фонді документації Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на момент проведення державної інвентаризації спірної земельної ділянки та станом на сьогодні відсутні відомості стосовно Акту на право постійного користування.

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, площею 19,4294 га, що розташована на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення: 16.00 (землі запасу) із закриттям Поземельної книги, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації цієї земельної ділянки.

Визначаючись стосовно особи, якій належить право постійного користування за актом на право постійного користування земельної ділянкою серія Б №000185 від 09.08.1978, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Акт на право постійного користування видано 09.08.1978 Вінницькій КЕЧ району.

З огляду на положення ч.1 ст.20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 (в редакції, чинній на 14.10.1977) відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Відповідно до абз.2 п.5 постанови Верховної ради Української РСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" №562-XII від 18.12.1990 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Положеннями п.10 розділу VII Закону України "Про державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 (в редакції, чинній станом на день ухвалення рішення) визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Також рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 визначено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Частиною 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 (в редакції, чинній станом на день ухвалення рішення) визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пунктом 3.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993 визначено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею реєструються відповідно:

- у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю за формою згідно з додатком №1;

- у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком №2;

- у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком №3;

- у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею за формою згідно з додатком №4.

Зі змісту Акту на право постійного користування слідує, що останній зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №2.

Суд враховує правову позицію, висвітлену у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №911/4065/16 та від 10.10.2018 у справі №907/916/17, згідно з якими: припинення права користування ділянкою на підставі припинення юридичної особи, зважаючи на законодавчі приписи, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з актом переформування Вінницької квартирно-експлуатаційної частини в квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці від 20.10.2005 на підставі директиви Міністра оборони №Д від 20.01.2005 332/1/03 та наказу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №9 від 13.10.2005 Вінницька квартирно-експлуатаційна частина району переформована у квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці (а.с.122-130).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що право постійного користування земельною ділянкою площею 47,90 га за актом на право постійного користування земельної ділянкою серія Б №000185 від 09.08.1978 належить Квартирно-експлуатаційному відділу м.Вінниця, який є правонаступником Вінницької квартирно-експлуатаційної частини району.

Надаючи оцінку твердженням сторін стосовно підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.92 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (в редакції, чинній станом на день ухвалення рішення, надалі за текстом - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З огляду на положення ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Положеннями ч. 3-4 ст.79-1 ЗК України вказано, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч. 9-10 ст.79-1 ЗК України).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0210 розташовується в межах земельної ділянки, наданої в постійне користування за Актом на право постійного користування.

З огляду на положення п.111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, державний кадастровий реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Отже, суд доходить висновку, що наявність зареєстрованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210 в межах земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, перешкоджає позивачу здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, чим порушуються його права як землекористувача.

Суд також враховує, що зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0210 відноситься до земель сільськогосподарського призначення, тоді як за приписами ч.1 ст.77 ЗК України землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, відносяться до земель оборони.

Відповідно до ч. 1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ч.1 ст.24, ч.4 ст.25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

У ч.10 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання;

2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру;

3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпунктах 2, 3 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це за формою згідно з додатком 23 особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації:

- набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора;

- відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи;

- зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Таким чином, враховуючи те, що наявність зареєстрованої земельної ділянки в межах земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування, порушують права позивача як землекористувача, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, площею 19,4294 га, що розташована на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення: 16.00 (землі запасу) із закриттям Поземельної книги, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації цієї земельної ділянки є обґрунтованими та правомірними.

Разом з тим, з огляду на те, що за відомостями Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0210 не зареєстровано речових прав, підстав для припиненням цим судовим рішенням речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, немає.

Судом також розглянуто заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, з огляду на яку суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.258 ЦК України).

Приписами ч.1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обґрунтовуючи свою заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідач стверджує, що Держземагентство України з початку 2013 відкрило вільний доступ до публічної кадастрової карти, тому позивач міг дізнатись про порушення своїх прав з 20.11.2013 (момент державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210).

Суд зауважує, що 01.01.2013 набув чинності Закон України "Про державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011, приписами ст.36 якого (в редакції, чинній на момент набуття чинності цього закону) було передбачено безоплатний пошук перегляд, копіювання та роздрукування відомостей Державного земельного кадастру, оприлюднених на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, зокрема відомостей про кадастрові номери земельних ділянок та межі земельних ділянок.

Суд звертається до правової позиції, висвітленій у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №922/3737/19, згідно з якою: для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною справи тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача про те, що позивач мав об`єктивну можливість знати про порушення своїх прав з моменту відкриття загального доступу до Національної кадастрової системи та після державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210 - 20.11.2013, з огляду на те, що ці обставини не вказують на безспірне встановлення обізнаності позивача про порушення свого права, оскільки початок роботи Публічної кадастрової карти та відображення в ній зареєстрованої земельної ділянки не свідчить про автоматичну обізнаність позивача щодо порушення його речового права на нерухоме майно. Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №369/4161/17-ц.

Крім того, суд зауважує, що позивач не був учасником правовідносин щодо інвентаризації, формування та затвердження технічної документації із землеустрою спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач доводив до відома позивача вказані вище обставини.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 02.11.2022 рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №РВ-022 було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, яка була надана в постійне користування за Актом на право постійного користування. З матеріалів справи слідує, що таке рішення позивач отримав 07.11.2022 (а.с.39), а тому суд вважає, що довідатись про порушення свого права позивач міг тільки з цієї дати.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності з огляду на те, що позивачем не було пропущено строк на звернення до суду з метою захисту свого порушеного права, визначений у ст.258 ЦК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст. 76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат у справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, в судовому засіданні, 07.06.2023, відповідач просив залишити за позивачем судові витрати у цій справі у випадку задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача.

Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом: державна реєстрація спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0210 здійснювалась відповідачем відповідно до вимог Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012.

Як вказано в п.2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012, інвентаризація земель проводиться з метою узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі.

Пунктом 7 цього Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012, передбачено, що вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

- матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;

- відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою;

- містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;

- планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект "Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру") між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку;

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

- копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;

- матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Як визначено в абз.1,2 ч. 2 розділу VII Закону України "Про державний земельний кадастр" № 3613-VI від 07.07.2011 (тут і надалі - в редакції станом на день набрання чинності цим законом) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з абз.1 п.4 Розділу VII Закону України "Про державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 у разі, якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Аналіз наведених норм Закону України "Про державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 дає підстави для висновку, що порядок перенесення (внесення) відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру - автоматично або ж на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за заявою їх власників, залежить від того, коли зареєстровано право власності на земельну ділянку та від наявності або ж відсутності відповідних відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель.

Тобто, підставою перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку є факт реєстрації такої земельної ділянки до набрання чинності Закону України "Про державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011, у Державному реєстрі земель.

Державна реєстрація земельних ділянок у складі Державного реєстру земель була передбачена ч.1 ст.202 Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 25.10.2001 (в редакції, чинній до 01.01.2013). Зазначеною статтею передбачалось, що Державний реєстр земель складався з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Ведення Державного реєстру земель запроваджено одночасно із набранням чинності наказу Державного комітету України по земельних ресурсах "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" №174 від 02.07.2003 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №408 від 07.07.2012).

Положеннями зазначеного Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003, визначено порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, як складових частин Державного реєстру земель.

З огляду на положення зазначених актів, земельна ділянка вважається зареєстрованою в Державному реєстрі земель за умови внесення записів до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги.

Але внесення записів до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, як складових Державного реєстру земель, розпочалося з липня 2003 року (відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003).

Такі висновки наведено в постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №369/5489/18.

Таким чином, враховуючи, що право постійного користування та відповідний акт, який засвідчує таке право, позивачем було набуто задовго до 2003 року, суд доходить висновку, що відповідач, при проведенні державної інвентаризації земель на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району, не міг знати про наявність права постійного користування позивача.

Разом з тим, позивач, який мав розуміти потенційні негативні наслідки, не був позбавлений можливості до 2013 року здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства задля уникнення, зокрема, державної реєстрації нової земельної ділянки в межах земельної ділянки, яка була надана в постійне користування. Також позивач не був позбавлений можливості повідомити відповідача про наявність Акту на право постійного користування відповідно до абз.7 п.7 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012, чого ним зроблено не було.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, за відсутності вини відповідача, а тому судовий збір в розмірі 2481,00 грн слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 136, 137, 138, 139, 140, 144, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0210, площею 19,4294 га, що розташована на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення: 16.00 (землі запасу) із закриттям Поземельної книги, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації цієї земельної ділянки.

3. Судовий збір в розмірі 2481,00 грн залишити за позивачем.

4. Повний текст судового рішення направити згідно переліку.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України).

6. Повне рішення складено 19 червня 2023 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим:

1 - до справи;

2 - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці ();

3 - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області ()