ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Дніпро Справа № 904/4025/22 (904/1391/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Первушин Ю.Ю.) від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" (49051, місто Дніпро, вулиця Дніпросталівська, будинок 22, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест Ем" (01010, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 10, )

про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест Ем" і додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги, проте, у даному випадку, позивачем заявлено лише одну позовну вимогу, а підставою її пред`явлення є утримання відповідачем майна позивача без будь-яких правових підстав, тобто предмет та підстави позову не пов`язані з наявністю договірних відносин між сторонами.

Отже, позивачем не було порушено правило об`єднання позовних вимог, а тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення позовної заяви позивача без розгляду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк до 05.06.2023р. для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційного суду дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2023р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест Ем" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем, як орендарем та відповідачем, як орендодавцем були укладені договір оренди (обладнання) № 02/05-20 від 03.12.2021 та договір оренди (виробничого корпусу) № 02/05-01 від 03.12.2021, які відповідач вважає припиненими, втім створює перешкоди у доступі та розпорядженні позивачем належним йому майном та продукцією вартістю 13 874 498,41грн., яке знаходиться в орендованому приміщенні.

Вищенаведені обставини і є причиною виникнення спору та підставою звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест Ем" і додані до неї документи повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована порушенням позивачем положень ч. 1 ст. 173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, оскільки позовні вимоги заявлені з різних підстав, предметом заявлених вимог є витребування майна за окремими договорами, тому сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

При цьому господарський суд в ухвалі зазначив, що за змістом позовних вимог, предметом даного позову є витребування майна за договорами оренди та договорами виготовлення та постачання продукції, які укладені з різними юридичними особами, а саме за Договором оренди (обладнання) № 02/05-20 від 03.12.2021; Договором оренди (виробничого корпусу) № 02/05-01 від 03.12.2021; Договором закупівлі послуг № 10316 від 16.12.2021; Договором закупівлі послуг № 10479 від 18.01.2022; Договором закупівлі послуг № 10480 від 18.01.2022; Договором закупівлі послуг № 10481 від 19.01.2022; Договором закупівлі послуг № 10503 від 19.01.2022; Договором закупівлі послуг № 10546 від 24.01.2022; Договором закупівлі послуг № 10547 від 24.01.2022; Договором для постачання продукції № 255/2022 від 21.02.2022; Договором поставки № 19/03-21 від 19.03.2021.

Також суд вказав, що предмет позову становить позовні вимоги майнового характеру, які по суті є окремими вимогами. Фактично, в межах одного позовного матеріалу, заявником заявлено окремі позови до відповідача, які виникли на підставі різних договорів.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними та помилковими.

Так, згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

За змістом ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, у зазначеній нормі процесуального права визначено право позивача об`єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. Водночас, об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Водночас особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що правочином (договором) у розумінні статті 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, заявник повинен обґрунтувати підставу звернення до суду окремо по кожній вимозі та вказати конкретні докази на підтвердження викладених обставин - по кожному з договорів, які є самостійними правовідношеннями, що є підставою для виникнення у сторін цих правовідносин цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідних договорів, так і при їх виконанні, утворюється окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем фактично заявлено декілька вимог, а їх сумісний розгляд перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки позивачем зазначені позовні вимоги, які мають різні підстави виникнення і подані докази.

Втім, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру про витребування з незаконного володіння відповідача належного позивачу майна, переліченого в додатках до позовної заяви, а вимога позивача грунтується не на зобов`язаннях, що виникли на підставі вищенаведених договорів, а на факті протиправного утримання відповідачем належного позивачу майна та продукції, обставини чого і підтверджені цими договорами.

Отже, позивачем не було допущено порушення правила об`єднання позовних вимог, а обставини виконання сторонами, поданих позивачем разом з позовною заявою, договорів оренди, а також договорів закупівлі послуг та поставки, які укладалися позивачем з іншими особами, не є безпосередніми підставами для пред`явлення позову, долучені до позовної заяви на підтвердження обгрунтованості позовних вимог та підлягають оцінці судом під час розгляду справи по суті спору.

Судова колегія також звертає увагу, що у відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Відповідно до ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права.

За наведених обставин, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23), як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з переданням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не здійснюється розгляд справи по суті спору, розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги має бути здійснений судом першої інстанції у відповідності до ст. 129 ГПК України за наслідками вирішення спору.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2023р. у справі № 904/4025/22 (904/1391/23) - скасувати.

Справу № 904/4025/22 (904/1391/23) передати для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз