ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 червня 2023 року Справа № 915/1424/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

про неплатоспроможність: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

кредитор: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1);

кредитор: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )

керуючий реструктуризацією: Поліванова Ірина Сергіївна (65029, м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 4, офіс 49, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

представники учасників справи не з`явились,

встановив:

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Поліванову Ірину Сергіївну (свідоцтво № 893 від 22.05.2013, 65029, Одеська область, м. Одеса, Приморський район, вул. Градоначальницька, буд. 4, офіс 49, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, попереднє засідання у справі призначено на 14 грудня 2021 року о 10:00 год.

Відповідне повідомлення оприлюднено на сайті судової влади України 05.10.2021 за №67338.

04.11.2021 на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 від 04.11.2021 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_3 в розмірі 136000,00 грн та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 29.11.2021 кредитора повідомлено про недоліки заяви про визнання кредиторських вимог, встановлено заявнику 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків заяви.

03.12.2021 кредитором подано до господарського суду заяву від 02.12.2021 про усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог.

Ухвалою суду від 08.12.2021 заяву кредитора прийнято до розгляду.

08.11.2021 на адресу суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" за вих. №510/1129/2021 від 03.11.2021 про визнання грошових вимог до боржника - фізичної особи ОСОБА_3 в розмірі 12418104,82 грн, з яких: 457000,00 грн - вимоги забезпечені заставою, 11961104,82 грн - вимоги конкурсного кредитора, не забезпечені заставою та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 29.11.2021 кредитора повідомлено про недоліки заяви про визнання кредиторських вимог, встановлено заявнику 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків заяви.

13.12.2021 на адресу суду надійшло клопотання кредитора за вих. №510/1282/2021 від 09.12.2021 про усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог.

Ухвалою суду від 14.12.2021 заяву кредитора прийнято до розгляду.

18.11.2021 керуючою реструктуризацією подано до господарського суду відомості про результати розгляду грошових вимог кредиторів.

Так, керуючою реструктуризацією визнано грошовi вимоги кредитора ОСОБА_2 до боржниці в розмірі 140540 грн (заборгованiсть за сумою позики 100000,00 грн, заборгованiсть за вiдсотками - 36000,00 грн) - черговiсть задоволення вимог друга; 4540,00 грн. судовий збiр - позачерговi внмоги. ОСОБА_2 є конкурсним кредитором фiзичної особи ОСОБА_1 .

За результатами розгляду грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" арбiтражним керуючим прийнято наступнi рiшення:

- визнати грошові вимоги кредитора - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до боржниці ОСОБА_1 в розмiрі 5450 грн. (судовий збiр по справi №2-332/11 - 910 грн.; судовий збiр за подання заяви щодо грошових вимог у справі про неплатоспромохснiсть - 4540 грн) - позачерговi вимоги;

- відхилити грошові вимоги кредитора - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до боржниці ОСОБА_1 в розмірі 10157770,89 rрн. (заборгованiстъ по процентах прострочена 136451,08 дол. США (3630963,23 грн.); пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давностi - 127925,60 дол. США (3404100,22 грн.); пеня за несвоєчасну сплатy процентiв - 116492,20 дол. США (3099857,44 грн.); штраф за порушення умов договору iпотеки щодо страхування предмета iпотеки - 22850,00 грн.

Грошовi вимоги щодо:

- заборгованості по кредиту строкова - 33727,61 дол. США;

- заборгованості по кредиту прострочена - 49466,20 дол. США;

- заборгованість по процентам поточна - 1037,99 дол. США;

- 13475,72 грн. - пеня за рішення суду від 27.01.2011 року, розглянути пiсля отримання додаткової iнформації щодо стану виконання виконавчого листа №2-332/11 від 27.01.2011 та розподілу стягнутих коштів від державної виконавчої служби та кредитора.

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" є забезпечиним кредитором фiзичної особи ОСОБА_1 в розмiрi вартості забезпеченого майна (квартира загальною площею 89,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ) та конкурсним кредитором в залишку вимог без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

24.02.2022 розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії якого щоразу подовжувався відповідними Указами Президента України та в останнє подовжено до 20.05.2023 включно.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рішенням Ради Суддів України від 24.02.2022 №9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного Рішення, зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Відповідно до положень частини 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 №12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

29.03.2022 відбувся ракетний обстріл будівлі Миколаївської обласної державної адміністрації, внаслідок якого відбулося руйнування центральної секції будівлі з 9 по 1 поверхи. На 8, 9 поверхах вказаної будівлі знаходився Господарський суд Миколаївської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 №41 з 26 липня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області. Судом вживаються заходи до пошуку та відновлення господарських справ.

Ухвалою від 14.04.2023 суд постановив: продовжити строк проведення попереднього засідання у справі; попереднє засідання у справі призначити на 12 травня 2023 року о 11:40 год.

08.05.2023 кредитором ОСОБА_2 подано до господарського суду заяву про звільнення боржниці від виконання зобов`язання (прощення боргу в порядку ст.. 605 ЦК України).

Зокрема, кредитор просить суд прийняти прощення боргу та вважати ОСОБА_1 вільною від зобов`язання перед ОСОБА_2 в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.05.2023 попереднє засідання у справі відкладено на 14 червня 2023 року о 10:50 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення попереднього засідання, правом участі у судовому засіданні не скористались.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали заяв кредиторів, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника.

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність оприлюднено 05.10.2021 №67338.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно усталеної практики Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 20.09.2022 від 911/2796/21).

Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.12.2021 у справі № 905/857/19, від 20.12.2021 у справі № 922/1775/19, від 09.06.2022 у справі № 910/14927/20.

Верховний Суд зауважує, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

В межах встановленого строку на адресу суду надійшли заяви кредиторів: ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до боржниці ОСОБА_1 .

Щодо грошових вимог ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника грошові вимоги банку до боржниці в розмірі 136000,00 грн.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01.07.2020 укладено договір позики, згідно умов якого остання отримала грошові кошти в розмірі 100000,00 (сто тисяч гривень 00 копійок) грн. строком на 1 (один) рік та зобов`язується повернути грошові кошти в повному обсязі 01.07.2021 року і сплатити проценти за використання позики в розмірі 36000,00 (тридцять шість тисяч гривень 00 копійок) грн.

Відповідно до п.2.2. договору позики від 01.07.2020 року на підтвердження отримання грошових коштів позичальником надається позикодавцю розписка про їх отримання в розмірі одержаного за позикою в сумі 100000,00 (сто тисяч гривень 00 копійок) гривень на потреби позичальника, яка є невід`ємною частиною даного договору. Оригінал розписки зберігається у позикодавця і повертається позичальнику після виконання останнім всіх зобов`язань за цим Договором з відміткою про виконання зобов`язання.

За змістом розписки громадянка України, фізична особа ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_3 , виданий Центральним РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 20.09.2012 року, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджує даною розпискою відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України факт запозичення та отримання безпосередньо на руки грошових коштів в сумі 100000 (сто тисяч) гривень від громадянина України, фізичної особи ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; паспорт НОМЕР_5 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.09.2006 року, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути грошову суму в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень не пізніше 01.07.2021 року та сплатити проценти за використання запозичених коштів відповідно до умов Договору позики від 01.07.2020 року.

У встановлений у договорі позики строк ОСОБА_1 зобов`язання не виконала, не повернула позикодавцеві грошові кошти в сумі 100000,00 грн та не сплатила проценти за користування запозиченими коштами в сумі 36000,00 грн.

Щодо заяви кредитора про звільнення боржниці від зобов`язання суд зазначає наступне.

Згідно статті 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини неплатоспроможності, які виникають з моменту порушення справи про банкрутство - це врегульовані законодавцем правовідносини щодо формування грошових вимог кредиторів до боржника, визначення їх черговості, призначення арбітражного керуючого на виконання певних повноважень у справах про банкрутство, введення щодо боржника передбаченої законодавством про банкрутство процедури (розпорядження майном, санації чи ліквідації), виявлення активів боржника, їх реалізації та справедливого розподілу грошових коштів, отриманих внаслідок продажу активів боржника.

Відносинам неплатоспроможності характерно те, що вони не є інструментом вирішення окремого спору між боржником та його кредитором, а повинні забезпечити колективний механізм захисту інтересів різних кредиторів (конкурсних, заставних, поточних), інших учасників провадження у справі про банкрутство та справедливий розподіл активів боржника поміж цими кредиторами, справедливі умови реалізації майна боржника з метою пропорційного захисту майнових інтересів боржника та кредиторів.

Укладення правочинів про прощення, розстрочення, відстрочення боргу має вирішуватися відповідно до глави 50 Цивільного кодексу України "Припинення зобов`язання" (статей 604-609 Цивільного кодексу України) та з урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство, які виключають укладення окремих видів правочинів на певних етапах процедури банкрутства, з метою уникнення задоволення вимог кредиторів в індивідуальному порядку та забезпечення усіх кредиторів рівними правовими можливостями при задоволенні їх вимог, реалізації їх прав та законних інтересів; забезпеченні конституційного принципу рівності усіх перед законом, у тому числі на умовах, коли майна боржника недостатньо для повного задоволення усіх вимог кредиторів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в подібних правовідносинах, зокрема, в постанові від 07 червня 2022 року у справі №916/1704/16.

При цьому, господарський суд відзначає, що відносини щодо прощення боргу у процедурі неплатоспроможності врегульовано положеннями КУЗПБ щодо змісту плану реструктуризації боргів боржника, отже відповідне право кредитора має бути реалізовано шляхом внесення відповідних положень до плану реструктуризації боргів.

Таким чином, кредиторські вимоги ОСОБА_2 підлягають розгляду на загальних підставах, визначених ст.ст. 45, 47, 122 КУЗПБ.

Вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, є конкурсними та підлягають визнанню та включенню до рєстру вимог кредиторів боржниці у повному обсязі.

Щодо грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" суд зазначає наступне.

Кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржниці грошові вимоги банку в розмірі 12418104,82 грн, з яких: 457000,00 грн - вимоги забезпечені заставою, 11961104,82 грн - вимоги конкурсного кредитора, не забезпечені заставою.

З матеріалів заяви кредитора вбачається, що 27.06.2008 між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 100 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 84800 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот доларів СІІІА 00 центів). Кредит надається на строк з 27 червня 2008 року по 27 червня 2030 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8% річних (п. 1.1. Кредитного договору).

27.01.2011 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-332/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі - 92963,63 доларів США та пеню в розмірі 13475,72 грн. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного банку України на день проведення оплати по поверненню боргу; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 ; стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в різних частках на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» понесені витрати в розмірі по 910 грн.

24.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. було відкрито виконавче провадження 64641957 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, а саме: про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 92963,63 доларів США та пеню в розмірі 13475,72 грн. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

В рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором приватним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 . Вищезазначене майно не було передано на реалізацію, так як, станом на час проведення опису та арешту майна боржника, діяв мораторій, який введено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 23.04.2021.

23.09.2021 вищезазначений закон втратив чинність.

24.09.2021 Господарським судом Миколаївської області винесено ухвалу у справі №915/1424/21, якою відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_4 .

Станом на час розгляду заяви кредитора рішення не виконано.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3.3.3. Кредитного договору позичальник зобов`язався повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № НОМЕР_6 . відкритий в ВАГ АЬ «Укргазбанк» МФО 328588 в порядку визначеному (розміри та строки) в таблиці викладеній в даному пункті.

В п. 3.3.4 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати процент за користування кредитом щомісячно, виходячи з відсоткової ставки зазначеної в п.1.1 на рахунок № НОМЕР_7 в другій Одеській філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 328588.

Відповідно до п. 3.2.8. Кредитного договору, разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором, відшкодування заборгованості здійснюється Банком на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений в п. 2.1. договору.

Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та Позичальником був укладений договір іпотеки від 27.06.2008 №б/н зареєстрований в реєстрі № 11405, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрований в реєстр, згідно з умовами якого Іпотекодавець передав, а Банк прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (надалі - предмет іпотеки/квартира) та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.06.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською Л.М. за реєстровим номером 2988154, зареєстрований в державному реєстрі правочині 27.06.2008, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру правочинів.

Згідно п. 2.2 Договору іпотеки, предмет іпотеки оцінено сторонами в 457000,00 грн.

При розгляді заяви кредитора судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної судової практики щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах, підтримується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, що підтверджується постановами Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07.07.2020, №912/1120/16 від 04.02.2020, №910/18943/20 від 27.07.2021.

Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

В п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14.07.2021 р. у справі №186/1376/19, загальним правилом визначено, що у разі пред`явлення вимоги в порядку ст. 1048 ЦК України банком боржнику чи у разі закінчення кредитного договору на суму заборгованості не нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а застосовується інший порядок, передбачений ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд у правовій позиції у справі №186/1376/19 зазначив: "Під час вирішення питання щодо забезпечення іпотекою вимог кредитора про стягнення 3% річних, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України, судам необхідно враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору. Якщо умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України, то такі вимоги банку є протиправними".

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так як кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 та підтверджений постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі № 305/1133/15-ц, провадження № 61-86св18 (ЄДРСРУ № 71639615).

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Таким чином, враховуючи, що за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-332/11 від 27.01.2011 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі - 92963,63 доларів США та пеню в розмірі 13475,72 грн, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки Банк позбавлений права нараховувати по Кредитному договору проценти за користування кредитними коштами.

З наданого суду розрахунку вбачається, що Банком здійснювалось подальше нарахування відсотків та пені за користування кредитом після рішення суду у розмірі, не погодженому сторонами.

Однак, такі дії банку не узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 444/9519/12 щодо висновку про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такими позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Після цього норми законодавства, за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом (за правомірне користування кредитом), не піддягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за користування кредитом.

Тому, дії кредитора щодо нарахування відсотків за прострочення стягнутої заборгованості не узгоджуються із зазначеною позицією Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються вимоги Банку щодо відсотків, нарахованих після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14.

Крім того, судом відхиляються вимоги кредитора щодо нарахування пені та комісії після винесення судового рішення у справі №№ 2-332/11 від 27.01.2011, оскільки норми Кредитного договору припинили свою дію з дня набрання судовим рішення законної сили.

Згідно наведеного вище рішення Суворовского районного суду м. Одеси у справі № 2-332/11 від 27.01.2011 сума заборгованості по Кредитному договору визначена в розмірі - 92963,63 доларів США та пеня в розмірі 13475,72 грн.

Станом на дату звернення кредитора з грошовими вимогами до боржника борг не сплачено та боржником не оспорено.

Вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та є конкурсними.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Ураховуючи встановлене та відповідно до ст. 122, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає, що грошові вимоги банку підлягають частковому визнанню.

Відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Кредитором заяву про визнання грошових вимог до боржника подано до господарського суду 03.11.2021.

Офіційний курс НБУ за 1 дол. США станом на 03.11.2021 становив 26,2463.

Отже, підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог до боржниці заборгованість за Кредитним договором за рішенням Суворовского районного суду м. Одеси у справі № 2-332/11 від 27.01.2011 в розмірі - 92963,63 доларів США, що еквівалентно 2439951,32 грн, пеня в розмірі 13475,72 грн та вітрати по сплаті судового збору в сумі 910,00 грн.

У відповідності до приписів абз. 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави.

Згідно п. 2.2 Договору іпотеки, предмет іпотеки оцінено сторонами в 457000,00 грн.

Таким чином, вимоги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» за Кредитним договором є забезпеченими майном боржника за Договором іпотеки від 27.06.2008 в розмірі вартості предмета іпотеки - 457000,00 грн.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд також враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд зазначає, що наведеними вище міркування судом безпосередньо дано відповідь на всі поставлені сторонами питання. Необґрунтованість доводів, заперечень та заяв, які не було прямо наведено в мотивувальній частині, зокрема, щодо зменшення розміру штрафних санкцій та інші є такими, що спростовуються наведеним вище або не підлягають окремому визначенню, враховуючи наслідки часткового визнання кредиторських вимог Банку.

Стосовно черговості задоволення вимог кредиторів суд зазначає, що порядок задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність визначено статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства. Згідно з ч. 4 цієї статті, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з частиною 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, зокрема, витрати на оплату судового збору, відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Кредиторами за подання до господарського суду заяв з вимогами до боржника сплачено судовий збір в розмірі 4540,00 грн, а тому вказані витрати мають бути відшкодовані до задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає, що визнані судом вимоги кредиторів слід включити до реєстру вимог кредиторів боржниці в такій черговості:

1) грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 у розмірі 2458877,04 грн, з яких:

- 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово;

- 457000,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою;

- 1983861,32 грн - вимоги другої черги;

- 13475,72 грн - вимоги третьої черги.

2) грошові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в розмірі 140540,00 грн, з яких:

- 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово;

- 136000,00 грн - вимоги другої черги.

Пунктом 1.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 продовжуються строки проведення попереднього засідання суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність), звернення у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оголошення про проведення першого, повторного та/або другого повторного аукціону, виконання плану санації чи реструктуризації боргів боржника, процедури розпорядження майном, ліквідації, реструктуризації боргів боржника та погашення боргів боржника.

Наразі постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з урахуванням внесених до неї змін і доповнень строк дії карантину на території України продовжено до 30 липня 2023 року.

Враховуючи обставини даної справи, продовження строку дії карантину та воєнного стану на території України, на підставі ч. 3 ст. 49, п. 1.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає необхідним продовжити строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів на 60 днів.

Керуючись ст. 41, 45-47, 122, 133, п. 1.2, 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 у розмірі 2458877,04 грн, з яких:

- 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово;

- 457000,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою;

- 1983861,32 грн - вимоги другої черги;

- 13475,72 грн - вимоги третьої черги.

2. Решту грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" відхилити.

3. Визнати грошові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в розмірі 140540,00 грн, з яких:

- 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово;

- 136000,00 грн - вимоги другої черги.

4. Зобов`язати керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Поліванову І.С. включити визнані судом вимоги кредиторів до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

5. Зобов`язати керуючого реструктуризацією, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, провести збори кредиторів та комітету кредиторів не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали. Відповідні докази надати суду в 5-денний строк з дати проведення зборів.

6. Продовжити строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів на 60 днів.

7. Судове засідання у справі для розгляду плану реструктуризації боргів призначити на 16 серпня 2023 року о 10:50 год.

8. Ухвалу направити учасникам провадження у справі про неплатоспроможність.

9. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

10. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 19.06.2023.

Суддя В.О.Ржепецький