ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 червня 2023 року м.Тернопіль Справа № 921/475/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Свергун О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ

до відповідача: Дочірнього підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача: Піун С.П., адвокат, довіреність №30 від 27.07.2022 (в режимі відеоконференцзв`язку);

відповідача: Джердж І.В., юрисконсульт, довіреність №1 від 02.01.2023 (в залі суду).

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Дочірнього підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, про стягнення 24020866,26грн боргу, 1642124,85грн інфляційних нарахувань, 357470,49грн - 3% річних, 5827863,57грн пені, 5322851,05грн штрафу (з урахуванням заяви без номера та дати (вх.№8012 від 29.11.2022) про зменшення розміру позовних вимог), посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати вартості поставленого природного газу відповідно до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ від 30.09.2021 та індивідуального договору №БГр-21/22-ТМГ від 30.09.2021.

Щодо процедури врегулювання заборгованості відповідача за рахунок державного бюджету у спосіб, визначений Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14 липня 2021 року та Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонуванні» №2479-ІХ від 29.07.2022, позивач зазначив, що для процедури врегулювання заборгованості шляхом компенсації коштів з державного бюджету, необхідною умовою є обсяг різниці (сума), яка підлягає компенсації, що підтверджується Регулятором щомісяця за даними звітності постачальників природного газу. Різницю, як й право на її отримання, відповідачем не доведено.

З приводу нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені, штрафу позивач зазначив, що хоча Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ передбачено списання таких нарахувань, здійснених на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу, укладених з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтоrаз України", однак ця норма Закону не свідчить про передчасність звернення позивача з позовною заявою щодо стягнення основного боргу, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки відповідачем порушено умови договору в частині оплати отриманого природного газу, він, в силу приписів ст.625 ЦК України, зобов`язаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, наслідком прострочення сплати коштів за природний газ відповідно до ст.549, 610, 611 ЦК України, ст.218, 230, 231 ГК України, п.6.3 Рамкового договору, є нарахування пені та штрафу на суму простроченого зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 як на доказ, що свідчить про настання форс-мажорних обставин в господарській діяльності відповідача та, відповідно, про передчасність звернення до суду із даним позовом, то на думку позивача, такий лист не відповідає нормам Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5), оскільки не є сертифікатом про форс-мажорні обставини, а тому не може підтверджувати дію обставин непереборної сили та слугувати підставою для застосування п.7.5 Рамкового договору про автоматичне відкладення строку виконання зобов`язання за Індивідуальним договором.

Заперечення відповідача.

Відповідачем сума основного боргу, яка заявлена станом на 31.10.2022 у розмірі 24020866,26грн за природний газ, нарахованих за період з березня 2022 року та квітень 2022 року, на підставі пункту 4.4 Рамкового договору та пункту 12 Індивідуального договору №БГр-21 /22- ТМГ визнається. Водночас, позов в частині стягнення цієї суми боргу відповідач заперечив з інших підстав, а саме вказує, що:

- оскільки відповідно до постанови НКРЕКП №1285 від 11 жовтня 2022 року ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, тому заборгованість, яка є предметом судового розгляду у цій справі, відповідно до приписів Законів України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14 липня 2021 року (набрав чинності 29 серпня 2021 року) та «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонуванні» №2479-ІХ від 29.07.2022 року (набрав чинності 19.08.2022), підлягає врегулюванню за рахунок державного бюджету, з огляду на те, що така заборгованість виникла за період здійснення відповідачем поставки природного газу побутовим споживачам за ціною, що не перевищувала граничний рівень ціни природного газу, встановлений Кабінетом Міністрів України на період лютий - березень 2021 року включно, перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", та не сплачена станом на 30 листопада 2022 року;

- постачальникам природного газу підлягає компенсації заборгованість побутових споживачів, що врегульовується Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а саме різниця між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, за період з 1 березня 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання;

- 19.10.2022 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №1179 від 12.10.2022, якою затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансового забезпечення заходів з врегулювання заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", та проведення відповідних взаєморозрахунків.;

- відповідно до п.7 Порядку №1179 від 12.10.2022 учасником взаєморозрахунків є включені до Реєстру підприємства, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" та постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, оператор газосховищ, зокрема ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач у справі).

Цією постановою також затверджено примірний договір про організацію взаєморозрахунків, який учасниками подається до Міненерго. Відповідно до п.8 примірного договору сторони зобов`язуються до проведення взаєморозрахунку не вчиняти дій щодо погашення заборгованості, яку передбачається погасити відповідно до цього договору.

У зв`язку із тим, що відповідач врегульовує суму різниці між вартістю ресурсу природного газу, використаного для потреб побутових споживачів та вартістю реалізації такого ресурсу побутовим споживачам природного газу протягом січня - квітня 2021 року в цілях погашення заборгованості перед позивачем у порядку, визначеному Законом України №1639-ІХ, що покриває суму основного боргу відповідача перед позивачем, а також при наявності зобов`язання не вчиняти дій щодо погашення заборгованості, яку відповідач врегульовуватиме за рахунок видатків державного бюджету, що в сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог.

На переконання відповідача, нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості, яка підлягає врегулюванню за рахунок державного бюджету перешкоджає досягненню мети Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Щодо причин невиконання договірних зобов`язань з оплати природного газу, то відповідач вказує зокрема, на обставини введення на території України воєнного стану; прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», що унеможливило вжиття заходів з припинення/зупинення газопостачання споживачам за наявності у них заборгованості з оплати за спожитий природний газ.

Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України№489 від 29.04.2022 року «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та наказу Міністерства енергетики України від 08 червня 2022 року №198, відповідач з 01 травня 2022 року втратив усіх побутових споживачів.

Таким чином, збитковість господарської діяльності за період з січня по квітень 2021 року спричинена обставинами реалізації природного газу побутовим споживачам за ціною, що не перевищувала граничний рівень ціни природного газу, встановлений Кабінетом Міністрів України на період лютий - березень 2021 року; у період виникнення заборгованості перед позивачем товариством втрачено одного із основних джерел доходу; введення воєнного стану вплинуло на рівень оплат (розрахунку) споживачів із товариством за спожитий природний газ. Ці обставини додатково відповідачем зазначено у довідці №216 від 06.06.2023.

З приводу нарахованих інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу, відповідач вважає, заявлені вимоги є неспівмірними з сумою основного боргу, тому просить зменшити їх розмір.

Процесуальні дії суду у справі.

Даний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" розподілено на розгляд судді Андрусик Н.О. (Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2022).

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.11.2022, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 24.01.2023.

Ухвалою суду від 29.11.2022 строк здійснення підготовчого засідання у даній справі продовжено в порядку ст.177 ГПК України на 30 календарних днів.

Також ухвалою суду, постановленою в протоколі судового засідання, Судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх.№8012 від 29.11.2022); розгляд справи в подальшому здійснювався з урахуванням поданого клопотання.

Ухвалою суду від 24.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання №989 від 26.12.2022 (вх.№8822 від 26.12.2022) Дочірнього підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, про зупинення провадження у справі №921/475/22 до вирішення іншої господарської справи №921/629/22.

Ухвалою суду від 24.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14.02.2023, яке відкладено на 14.03.2023.

Ухвалою від 14.03.2023 провадження у справі зупинено у зв`язку направленням матеріалів господарської справи до Західного апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» №54 від 08.02.2023 (вх.№ЗАГС01-05/433/23 від 10.02.2023), поданою на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2023 у цій справі.

Після повернення матеріалів справи, ухвалою суду від 08.05.2023 поновлено провадження у справі №921/475/23 та призначено судове засідання у справі на 23.05.2023, в якому оголошувалася перерва до 06.06.2023, про що відповідача повідомлено ухвалою суду від 23.05.2023, яку доставлено на адресу електронної пошти 24.05.2023 в електронному вигляді, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та заперечення, наведені у підготовчому провадженні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст.240 ГПК України, у судовому засіданні 06.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи.

30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» як Продавцем та Дочірнім підприємством «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» як Покупцем укладено Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ (далі - Рамковий договір), відповідно до пункту 1.1 якого цей договір (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що надалі іменується - «Індивідуальний Договір». Форма Індивідуального договору наведена у Додатку 1, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 1.3 Рамкового договору умовами Індивідуального Договору визначається договірна ціна, договірна вартість, договірний обсяг, періоди поставки, порядок оплати, пункт поставки та інші умови, визначені згідно з цим договором. У разі якщо інше не передбачено умовами Індивідуального договору, застосовуються положення цього Рамкового договору.

За умовами пункту 1.4. Рамкового договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у відповідному Індивідуальному договорі, а Покупець зобов`язався прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним Індивідуальним договором та цим Рамковим договором.

Продавець передає Покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у Індивідуальному договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором, якщо інше не передбачено Індивідуальним договором (п.3.1 Рамкового договору).

Передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС. Право власності на природний газ переходить від Продавця до Покупця у ВТТ (п.3.3 Рамкового договору).

Відповідно до пунктів 3.9, 3.10 Рамкового договору після закінчення Періоду поставки, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 8-го числа місяця, наступного за Періодом поставки, якщо інше не передбачено Індивідуальним Договором, Продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою Комерційний акт та направляє на підпис Покупцю його скановану копію на електронну адресу Покупця вказану у Розділі 11 цього Договору. Комерційний акт вважається отриманим Покупцем в день направлення його Продавцем на електронну адресу Покупця, також Продавець надсилає на підпис Покупцю оригінали Комерційного акту у двох примірниках підписані та скріплені печаткою Продавця на поштову адресу Покупця вказану у Розділі 11 цього договору.

Покупець підписує, скріплює печаткою (за наявності) отриману скановану копію Комерційного акту та направляє підписану ним скановану копію на електронну адресу Продавця вказану у Розділі 11 цього договору. Покупець також підписує оригінал отриманого від Продавця Комерційного акту та повертає один примірник підписаного Покупцем Комерційного акту Продавцю, не пізніше 12-го числа місяця, наступного за Періодом поставки на поштову адресу Продавця, вказану у Розділі 11 цього договору.

Згідно з п.4.2 Рамкового договору продаж природного газу здійснюється за договірною ціною, що встановлюється між Продавцем та Покупцем на умовах Індивідуального договору.

Пунктом пункт 4.3 Рамкового договору передбачено, що договірна вартість розраховується і підлягає сплаті в українських гривнях у безготівковій формі на рахунок Продавця. Договірна вартість кожного договірного обсягу газу визначається на умовах Індивідуального Договору та округлюється до двох знаків після коми.

Відповідно до пункту 4.4 Рамкового договору Покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, передбачених Індивідуальним договором.

Моментом оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Продавця. У платіжних дорученнях Покупець обов`язково має вказувати призначення платежу, номер та дату Рамкового договору та Індивідуального Договору. У випадку виникнення у Покупця заборгованості за Договором, Продавець має право зарахувати грошові кошти, отримані від Покупця в поточному періоді поставки, незалежно від призначення платежу, в рахунок погашення існуючої заборгованості (п.4.5-4.6, 4.8 Рамкового договору).

Відповідно до пп. 5.2.2 п. 5.2 Рамкового договору Покупець зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату газу, надання забезпечення згідно з умовами цього Договору та Індивідуального Договору. Продавець зобов`язався забезпечити передачу газу у власність Покупця на умовах та в обсягах, визначених Договором та Індивідуальним договором.

Пунктом 6.1 Рамкового договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань вони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України, Договором та Індивідуальним Договором.

Згідно з пунктом 6.3 Рамкового договору за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором та/або Індивідуальним договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на п`ять робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.

Рамковий договір набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності), але не раніше дати приєднання Покупця до договору про утворення балансуючої групи, згідно з яким Продавець є стороною, відповідальною за добовий небаланс групи, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі газу Покупцю по 30 квітня 2022 року (включно) (п.9.1, 9.2 Рамкового договору).

Умови цього Договору та/або Індивідуального Договору можуть бути змінені за домовленістю Сторін шляхом укладення відповідної письмової додаткової угоди (п.9.3 Рамкового договору).

Згідно з п.9.6 Рамкового договору усі додатки, додаткові угоди до цього договору, у тому числі Індивідуальний договір та додаткові угоди до нього, є його невід`ємними частинами та набувають чинності, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін (за наявності).

30 вересня 2021 між сторонами укладено Індивідуальний договір №БГр-21/22-ТМГ до Рамкового Договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ від 30.09.2021 (далі - Індивідуальний договір №БГр-21/22-ТМГ), у п.п.1, 3 якого визначено період поставки природного газу з 01.10.2021 до 30.04.2022 (включно) з плановим договірним обсягом природного газу 79000,00тис.куб.м.

У пункті 8 Індивідуального договору погоджено, що договірна вартість газу за період поставки розраховується як добуток договірного обсягу відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди та наданої Покупцем заявки та договірної ціни, визначеної в пункті 10 Індивідуального договору.

Відповідно до п.12 Індивідуального договору оплата договірної вартості за відповідний період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківській рахунок Продавця протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів, починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного Періоду поставки.

Згідно з п. 14 Індивідуального договору Покупець зобов`язався надавати Продавцю не пізніше ніж за 2 (два) банківські дні до початку періоду поставки: жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, один з наступних видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором:

- у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, визначеної сторонами у Додатковій угоді до Індивідуального договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 Індивідуального договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього Індивідуального договору. Банківська гарантія має бути складена Банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у Додатку 2 до цього Індивідуального договору. Усі витрати, пов`язані з банківською гарантією, здійснюються за рахунок Покупця;

- укласти Договір або додаткову угоду до Договору банківського рахунку щодо здійснення Договірного списання (надалі Договір про договірне списання) з рахунку Покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів. Договір про договірне списання укладається між Покупцем, Продавцем та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок Покупця. Покупець також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів від побутових споживачів та не здійснювати розрахунки з побутовими споживачами із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про договірне списання. Договір про договірне списання має містити умови, викладені у Додатку 3 до цього Індивідуального договору.

Пунктом 15 Індивідуального договору сторони визначили, що передача природного газу Покупцю у періоді поставки: жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року здійснюється Продавцем за умови належного виконання Покупцем вимог п.13 або 14 Індивідуального договору.

Відповідно до п. 16 Індивідуального договору будь-які зміни щодо планового договірного обсягу природного газу за загальний період поставки та/або договірного обсягу, зазначеного у Додатковій угоді, укладеній на відповідний період поставки, передбаченому п. 3 Індивідуального договору, можуть вноситися тільки за погодженням сторін шляхом підписання додаткової угоди до Індивідуального договору.

Додатковою угодою №10-БГр-ТМГ від 30.09.2021, укладеною між сторонами до Індивідуального договору №БГр-21/22-ТМГ та до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ від 30.09.2021, погоджено обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у жовтні 2021 року, в обсязі 6500000,000м3 (п.1 додаткової угоди від 30.09.2021); визначено договірну ціну природного газу за загальний період в розмірі 7420,00 (з ПДВ) за 1000м3 та договірну вартість природного газу за період поставки - жовтень 2021 року, в розмірі 48230000,00грн (з 8038333,33грн ПДВ), без ПДВ - 40191666,67грн) (п.2, 3 додаткової угоди від 30.09.2021).

Додатковою угодою №11-БГр-ТМГ від 21.10.2021 сторонами визначено обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у періоді поставки - листопаді 2021 року, а саме 11250,000тис.куб.м (п.1 додаткової угоди); встановлено договірну ціну природного газу за загальний період в розмірі 7420,00 (з ПДВ) за 1000м3 та договірну вартість за період поставки (листопад 2021 року) в сумі 83475000,00грн (з 13912500,00грн ПДВ, без ПДВ - 69562500,00грн) (п.3 додаткової угоди від 21.10.2021).

Додатковою угодою №12-БГр- ТМГ від 19.11.2021 сторонами визначено обсяг поставки природного газу на грудень 2021 року в розмірі 14500,000тис.куб.м; встановлено договірну вартість природного газу на грудень 2021 року в сумі 107590000,00грн (з 17931666,67грн ПДВ, а без ПДВ - 89658333,33грн).

Додатковою угоди №01-БГр- ТМГ від 20.12.2021 сторонами визначено обсяг поставки природного газу на січень 2022 року - 15500,000тис.м3; встановлено договірну вартість природного газу на січень 2022 року в сумі 115010000,00грн (з 19168 333,33грн ПДВ, а без ПДВ - 95841666,67грн).

Додатковою угодою №02-БГр-ТМГ від 19.01.2022 сторонами визначено обсяг поставки природного газу на лютий 2022 року - 14 000,000 тис.м3; встановлено договірну вартість природного газу на лютий 2022 року в сумі 103880000,00грн (з 17313333,33грн ПДВ, а без ПДВ - 86566666,67грн)

Додатковою угодою №03-БГр- ТМГ від 17.02.2022 сторонами визначено обсяг поставки природного газу на березень 2022 року - 11500,000тис.м3; встановлено договірну вартість природного газу на березень 2022 року в сумі 85330000,00грн (з 14221666,67грн ПДВ, а без ПДВ - 71108333,33грн).

Додатковою угодою №04-БГр-ТМГ від 18.03.2022 (в редакції додаткової угоди №1 від 21.04.2022) сторонами визначено обсяг поставки природного газу на квітень 2022 року - 5750,000 м3; встановлено договірну вартість природного газу на квітень 2022 року в сумі 42665000,00грн (з 7110833,33грн ПДВ, а без ПДВ -35 554 166,67грн).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується підписаними сторонами наступними Комерційними актами приймання-передачі природного газу:

- №1_10-БГр-ТМГ від 31.10.2021 на суму 48230000,00грн;

- №1_11-БГр-ТМГ від 30.11.2021 на суму 83475000,00грн;

- №1_12-БГр-ТМГ від 31.12.2021 на суму 107590000,00;

- №1_01-БГр-ТМГ від 31.01.2022 на суму 115010000,00грн;

- №1_02-БГр- ТМГ від 28.02.2022 на суму 103880000,00грн;

- №1_03-БГр-ТМГ від 31.03.2022 на суму 85330000,00грн;

- №1_04-БГр-ТМГ від 30.04.2022 на суму 42665000,00грн.

Всього природного газу передано на суму 586 180 000,00грн.

Претензій щодо якості та обсягу поставленого природного газу у відповідача не було, іншого матеріали справи не містять, та не заперечується відповідачем.

Як вбачається з долучених до справи виписки по банківському рахунку позивача, інформації АТ "Державний ощадний банк України" щодо надходження коштів №16/2-09/2220 від 07.11.2022, №16/2-09/1952 від 09.09.2022, довідки АБ "УКРГАЗБАНК" №15932/21023/2022 від 16.09.2022, відповідачем частково оплачено вартість переданого йому природного газу, на суму 562159133,74грн, допустивши заборгованість в розмірі 24020866,26грн (586180000,00грн -562159133,74грн).

Оскільки відповідачем не виконано свої зобов`язання щодо повної оплати вартості природного газу позивач звернувся з цим позовом до суду з метою примусового стягнення заборгованості, нарахувавши при цьому на суму невиконаного грошового зобов`язання 1642124,85грн інфляційних втрат, 357470,49грн- 3% річних, 5827863,57грн пені та 5322851,05грн штрафу.

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України визначений обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу норм цивільного законодавства договір купівлі-продажу є оплатним договором , тобто при набутті у власність речі (товару) покупець сплачує продавцю вартість товару, яка обумовлена договором, а у продавця виникає обов`язок оплатити вартість отриманої речі (товару) та право її вимоги. Даний договір за своєю правовою природою є консенсуальним, двостороннім договором, адже права та обов`язки виникають в обох сторін в момент досягнення ними згоди за всіма істотними умовами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Згідно з ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Частиною 1 ст. 191 ГК України передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015 передбачено, що постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що ціна газу на періоди поставки листопад-грудень 2021 року та січень - квітень 2022 року була врегульована сторонами відповідно до умов Індивідуального договору №БГр-21/22-ТМГ від 30.09.2021 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ від 30.09.2021.

В індивідуальному договорі №БГр-21/22-ТМГ від 30.09.2021 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ТМГ від 30.09.2021з додатковими угодами визначено, в тому числі, строк та порядок оплати за газ.

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.12 Індивідуального договору, оплата договірної вартості за відповідний період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківській рахунок Продавця протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів, починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного Періоду поставки.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем у період з листопада 2021 року по квітень 2022 року природного газу на загальну суму 586180000,00грн підтверджено наявними в матеріалах справи Комерційними актами приймання-передачі природного газу, котрі підписані обома сторонами без будь-яких зауважень. Також з приводу кількості поставленого позивачем та спожитого відповідачем природного газу між сторонами спору не існує. Ціна газу сторонами теж узгоджена і з цього приводу спору немає.

Більше того, відповідачем здійснювалася часткова оплата вартості отриманого у вказаний період природного газу на суму 562159133,74грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи випискою по банківському рахунку позивача, інформацією АТ "Державний ощадний банк України" щодо надходження коштів №16/2-09/2220 від 07.11.2022, №16/2-09/1952 від 09.09.2022, довідкою АБ "УКРГАЗБАНК" №15932/21023/2022 від 16.09.2022. Відтак, розмір заборгованості по оплаті за отриманий у спірний період природний газ станом на 31.10.2022 складає 24020866,26грн і дана обставина також не заперечується учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, умови договорів, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 24020866,26грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних, пені та штрафу.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтями 546-551 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст.551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно з ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом враховано, що аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17 та від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Пунктом 6.3 Рамкового договору сторони передбачили, що за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором та/або Індивідуальним Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 (п`ять) робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.

На підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов укладеного правочину, з врахуванням здійснених відповідачем оплат, позивачем заявлено до стягнення 1642124,85грн інфляційних втрат, 357470,49грн - 3% річних, 5827863,57грн пені та 5322851,05грн штрафу.

Згідно із усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".

Судом розглянуто проведені позивачем розрахунки заявленої до стягнення суми пені та в межах визначених позивачем періодів нарахування, проведено перерахунок заявлених до стягнення сум.

Згідно з проведеним судом перерахунком нарахування пені в сумі 5827863,57грн за період з 17.05.2022 по 31.10.2022 є обґрунтованим та правомірним.

Окрім того, судом встановлено, що зважаючи на допущену відповідачем прострочку в оплаті вартості природного газу, отриманого за наведеними вище Комерційними актами приймання-передачі природного газу, встановлену умовами укладеного правочину відповідальність, наявну заборгованість станом на 24.05.2022 в сумі 10619972,34грн та за період з 15.06.2022 по 22.06.2022 в сумі 42608538,21грн, прострочення по оплаті якої склало більше ніж на п`ять робочих днів, правомірним є вимоги позивача щодо нарахування штрафу в розмірі 5322851,05грн (4260853,82грн за період з 15.06.2022 по 22.06.2022 та 1061997,23грн за 24.05.2022).

При цьому, суд зазначає, що Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України від 29.07.2020 №2479-ХІ), чітко визначено, що списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Таким чином, можливе застосування статті 4 Закону 1639-ІХ, не є підставою для висновку щодо передчасності звернення позивача до суду з позовною заявою щодо стягнення основного боргу, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також судом перевірено здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат та в межах визначених позивачем періодів нарахування, проведено перерахунок заявлених до стягнення сум.

Згідно з проведеним судом перерахунком нарахування 3% річних в сумі 3574710,49грн за період з 17.05.2022 по 31.10.2022 є обґрунтованим та правомірним.

Згідно з проведеним судом перерахунком заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, правомірним, в межах визначених позивачем періодів, з врахуванням наявної суми боргу та сум інфляційних нарахувань попередніх періодів, є нарахування таких витрат в загальній сумі 1604143,63грн. Інфляційні втрати в сумі 37981,22грн нараховані позивачем безпідставно (проведений судом перерахунок наявний в матеріалах справи).

Слід зазначити, що при перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат судом враховано постанову Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, у якій вказано, що у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що річні та інфляційні втрати були заявлені позивачем на підставі прямої норми закону. Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Інфляційні втрати та річні не є штрафними санкціями, нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, здійснення їх розрахунку не є однаковим з обчисленням штрафних санкцій (пені та штрафу) та не залежить від їх застосування (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові №921/713/21 від 24.11.2022).

За даних обставин правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 1604143,63грн інфляційних втрат та 3574710,49грн - 3% річних. В частині стягнення 37981,22грн інфляційних втрат суд відмовляє у зв`язку з невірним їх обрахунком.

В той же час, враховуючи заявлене відповідачем клопотання та встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу), які підлягають стягненню з відповідача, з огляду на таке.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В межах даного спору вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Та, як зазначено вище, питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд враховує наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, основний борг систематично погашається шляхом договірного списання (в ході розгляду даної справи така суми погашення склала 7 734 953,73грн (сплата за період з 31.07.2022 по 31.10.22) та 3 861 484,19 грн (погашено з 01.11.2022 по 31.05.2023), всього 11 596 437,92 грн.;

- позивач скористався правом та застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

- пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, відповідно зважаючи на суму основного боргу який підлягає до стягнення (2402866,26) та заявлені сумарну суму пені й штрафу (11150714,62), розмір яких становить 46,4% від суми боргу, суд доходить висновку про наявність об`єктивних підстав та доцільність зменшення пені та штрафу на 50%.

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу суд задовольняє частково та вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в сумі 2913931,79грн та штраф в сумі 2661425,53грн.

В задоволенні позову в частині стягнення 2913931,78грн пені та 2661425,52грн штрафу суд відмовляє.

Мотиви відхилення інших доводів учасників справи.

Стосовно різниці між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з постачання природного газу, які підлягають компенсації державою, то суд зазначає, що згідно Закону №2479-ІХ, для процедури врегулювання заборгованості шляхом компенсації з державного бюджету, необхідною умовою є обсяг різниці (сума), яка підлягає компенсації, що підтверджується регулятором щомісяця за даними звітності постачальників природного газу. Дане питання у цій справі не є предметом доказування.

Водночас, станом на день розгляду справи в суді, різниця як і право на її отримання, відповідачем не доведено, відповідних доказів в матеріалах справи немає, а тому є передчасним посилання відповідача на норми Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонуванні».

Що тверджень відповідача про існування форс-мажорних обставин, то суд відхиляє такі і зазначає, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, розміщений на веб-сайті ТПП, не відповідає нормам Закону України «Про торгово-промислові палати» та Регламенту засвідчення ТПП України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин. Так, згідно ч. 3 ст.14 вказаного Закону, Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненням СПД та фізичних осіб. Згідно норм вказаного закону, зокрема відповідно до ч.1 ст. 14-1, засвідчення форс-мажорних обставин відбувається шляхом видачі сертифікату про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення СПД. Таким чином, засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини. Відповідно до п. 6.2. вказаного Регламенту, форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням СПД по кожному окремому договору. Загальнодоступний лист, на який посилається відповідач у своєму відзиві не може вважатись таким сертифікатом. Відповідачу для засвідчення форс-мажорних обставин потрібно було звернутись до регіонального відділення ТПП України та засвідчити такі обставини конкретно по рамковому та індивідуальному договору.

Відповідачем не доведено належним чином і не надано доказів дії обставин непереборної сили в даному конкретному випадку, що спростовує твердження відповідача про застосування при вирішенні спору п.7.5 Рамкового договору про автоматичне відкладення строку виконання зобов`язання за індивідуальним договором. В межах Тернопільської області активні бойові дії у зв`язку з військовою агресією РФ не ведуться, а введення воєнного стану в державі в рівній мірі вплинуло на господарську діяльність як кредитора так і боржника, та в цілому на економіку в державі.

Що стосується інших доводів та заперечень, то суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», де Суд зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних орендних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а заперечення відповідача не спростовують обставин, встановлених судом з урахуванням наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого та отриманого ним природного газу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково, в розмірі 31557837,70грн. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 37981,22грн інфляційних втрат, 2913931,78грн пені та 2661425,52грн штрафу, суд відмовляє з підстав, викладених у мотивувальній частині даного рішення.

Судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 556997,93грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшених судом сум пені та штрафу) суд покладає на відповідача.

Окрім того, судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем згідно платіжного доручення за № від 26.09.2022 сплачено судовий збір в розмірі 598397,46грн, що становило 1,5% від ціни позову, яка була заявлена у позовній заяві - 39893163,67грн.

Зарахування судового збору в розмірі 598397,46грн, сплаченого згідно платіжного доручення № від 26.09.2022 до спеціального фонду Державного бюджету України судом підтверджується Випискою від 28.09.2022.

В ході судового провадження, позивачем подано заяву без номера та дати (вх.№8012 від 29.11.2022) про зменшення розміру позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду і спір розглядався з її урахуванням, тобто ціна позову складала 37 171 176,22грн. Відповідно, за розгляд даної вимоги належав до сплати судовий збір в сумі 557567,64рн (37171176,22х1,5%).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

За даних обставин, зважаючи на те, що предметом судового розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 37171176,22грн, беручи до уваги заявлене позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог клопотання про повернення судового збору, судовий збір в сумі 40829,82грн, сплачений відповідно до платіжного доручення № від 26.09.2022, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 127, 129, 219, 220, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір» господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільміськгаз" (вул.Г.Коллонтая, будинок 2, приміщення А, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 39456152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул.Шолуденка, будинок 1, м.Київ, ідентифікаційний код 42399676) - 24 020 866,26грн боргу, 1 604 143,63грн інфляційних нарахувань, 357 470,49грн - 3% річних, 2 913 931,79грн пені, 2 661 425,53грн штрафу та 556 997,93грн в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову - відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул.Шолуденка, будинок 1, м.Київ, ідентифікаційний код 42399676) з Державного бюджету України - 40829,82грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № від 26.09.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 16.06.2023.

Суддя Н.О. Андрусик