ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 911/2581/14 (911/1311/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Грека Б.М.

Полякова Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю учасників справи:

арбітражного керуючого Цвітненка Д.М. - за посвідченням № 768 від 18.04.2013;

Ігнатенка С.Б. (особисто, в режимі відеоконференції).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) (суддя Янюк О.С., повний текст ухвали складено та підписано - 03.03.2023)

за заявою ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича

до 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

про покладення субсидіарної відповідальності

у межах справи № 911/2581/14

про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Макарово»

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та її обгрунтування

08.08.2022 до Господарського суду Київської області звернувся ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово» (надалі - ЗАТ «Макарово»/боржник), арбітражний керуючий Цвітненко Дмитро Миколайович із заявою б/н від 08.08.2022 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням останнього до банкрутства на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом стягнення з них грошових коштів у розмірі 178 645 742,75 грн.

На обґрунтування вищевказаної заяви ліквідатор посилається на ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 619 Цивільного кодексу України, ст. 215 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що: суб`єктами притягнення до субсидіарної відповідальності є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як акціонери боржника; незважаючи на наявність у боржника відповідної заборгованості перед ПАТ КБ «Надра», ЗАТ «Макарово» укладені угоди із ОСОБА_1 та ТОВ «Міленіум-телеком» (директором якого є ОСОБА_2 ), які у відповідності до Кодексу вважаються заінтересованими особами; відповідні угоди не мали економічної мети, а були направлені лише на збільшення кредиторської заборгованості; в діях керівництва ЗАТ «Макарово» наявні ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості підприємства та наявні ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства; відповідачі зобов`язані були вжити заходи для запобігання банкрутству боржника та поновлення його платоспроможності, натомість відповідачами прихована стійка фінансова неспроможність шляхом відображення недостовірних відомостей у фінансових звітах; керівництво ЗАТ «Макарово» не передало ліквідатору фінансово-господарську документацію; за результатами пошуку майна боржника, шляхом направлення відповідних запитів до державних органів та установ, а також проведеної інвентаризації ліквідатором не встановлено наявність у ЗАТ «Макарово» будь-якого майна.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) (суддя Янюк О.С., повний текст ухвали складено та підписано - 03.03.2023) заяву ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв?язку з доведенням до банкрутства на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст. 215 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГК України), ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 253, 256, 261, 267 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що на час розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності у ліквідаційній процедурі ЗАТ «Макарово» ліквідатором не вжито заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів, що є обов`язковою передумовою для звернення із такою заявою, оскільки дозволить ліквідатору з`ясувати розмір субсидіарної відповідальності, який визначається як різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

При цьому, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заяви ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича про покладення субсидіарної відповідальності, то інститут позовної давності у даному випадку застосуванню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражний керуючий Цвітенко Дмитро Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) скасувати; заяву про покладення субсидіарної відповідальності на громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з доведенням до банкрутства ЗАТ «Макарово» задовольнити повністю та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Закритого акціонерного товариства «Макарово» грошові кошти у розмірі 178 645 742,75 грн субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що останнім у справі № 911/2581/14 про банкрутство було вчинено ввесь необхідний обсяг дій направлених на виявлення майна боржника і ці обставини, в тому числі були предметом оцінки судом у справі № 911/2581/14.

Також, ліквідатор вказує, що ним отримано відповіді на запити, згідно з якими у боржника відсутні майнові активи (майно та майнові права), що можуть бути включені до ліквідаційної маси.

Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за ЗАТ «Макарово» не зареєстровано обтяжень рухомого майна, а згідно з інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна у боржника відсутні речові права на нерухоме майно.

Поміж іншого, за результатами проведеної інвентаризації, не було виявлено активів, які б належали боржнику.

Разом з тим, доводи місцевого господарського суду про те, що ліквідатором не було надано заперечень щодо кредиторських вимог заявлених ОСОБА_1 та ТОВ «Міленіум-телеком» жодним чином не спростовують обґрунтованість заяви про покладення субсидіарної відповідальності, оскільки підстави для її подання були встановлені лише в ліквідаційній процедурі, в процесі здійснення ліквідатором свої повноважень.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

25.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, згідно з якими останній просить суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідачів-1, -2 та залишити без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22); у випадку, якщо судом вимоги ліквідатора будуть визнані обґрунтованими, відповідач-1, з урахуванням сплину трирічного терміну з дня визнання ЗАТ «Макарово» банкрутом (з 29.11.2017), просить застосувати строк позовної давності.

ОСОБА_2 не скористалася своїм правом у відповідності до ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та не надала суду письмового відзиву на апеляційну скаргу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича, що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 апеляційну скаргу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2581/14 (911/1311/22) за заявою ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 про покладення субсидіарної відповідальності. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/2581/14 (911/1311/22).

30.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2581/14 (911/1311/22).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) клопотання ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22); відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) призначено на 03.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22), поміж іншого, задоволено заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) задоволено усне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи; розгляд апеляційної скарги ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) відкладено на 31.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22), зокрема, задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 911/2581/14 (911/1311/22).

Явка представників сторін

У судове засідання 31.05.2023 з`явилися ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово», арбітражний керуючий Цвітненко Дмитро Миколайович та ОСОБА_1 (відповідач-1, в режимі відеоконференції).

31.05.2023 у судове засідання не з`явилась ОСОБА_2 (відповідач-2), яка повідомлялась про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) була надіслана судом апеляційної інстанції на електрону адресу, зокрема, відповідача-2, яка наявна у матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово», арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича та ОСОБА_1 .

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 31.05.2023 ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово», арбітражний керуючий Цвітненко Дмитро Миколайович підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) скасувати; заяву про покладення субсидіарної відповідальності на громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з доведенням до банкрутства ЗАТ «Макарово» задовольнити повністю та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Закритого акціонерного товариства «Макарово» грошові кошти у розмірі 178 645 742,75 грн субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства.

ОСОБА_1 у судовому засіданні 31.05.2023 заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. При цьому, у випадку, якщо судом вимоги ліквідатора будуть визнані обґрунтованими, відповідач-1, з урахуванням сплину трирічного терміну з дня визнання ЗАТ «Макарово» банкрутом, просив застосувати строк позовної давності.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на:

2007 рік та дотепер засновниками ЗАТ «Макарово» є ОСОБА_1 (розмір внеску до статутного фонду - 4 410 000,00 грн) та ОСОБА_2 (розмір внеску до статутного фонду - 189 000,00 грн);

17.09.2007 - керівником ЗАТ «Макарово» був Кравчук Юрій Анатолійович ;

08.07.2008 та 31.03.2009 керівником ЗАТ «Макарово» був Гаранін Андрій Вікторович ;

21.02.2012 керівником ЗАТ «Макарово» є Ігнатенко С.Б., а з 20.08.2012 останній зазначений як «голова комісії з припинення або ліквідатор», що також підтверджується копією виписки з «Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» за № 223 (23) від 28.08.2012, в якому міститься повідомлення про припинення ЗАТ «Макарово».

Слід зазначити, що 17.09.2007 між ЗАТ «Макарово» в особі фінансового директора Чудовської І.В., яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 07.09.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійка В.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 4351, та ПАТ КБ «Надра» укладені кредитні договори № 51/КЛ/2007-978/980, № 52/КЛ/2007-978 та № 53/КЛ/2007-978, в забезпечення виконання яких укладений договір іпотеки від 17.09.2007 та договір застави обладнання від 23.11.2023.

У зв`язку із невиконанням боржником своїх договірних зобов`язань, ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовними заявами до ЗАТ «Макарово» про стягнення заборгованості.

За наслідками розгляду вищевказаних позовних заяв відповідними рішеннями суду:

від 18.04.2012 у справі № 26/058-11 стягнуто заборгованості за кредитним договором № 51/КЛ/2007-978/980 у розмірі 17 510 726,27 грн; 7 150 925,89 грн заборгованості за процентами; 173 802,66 грн пені за порушення строку сплати кредиту; 109 249,12 грн пені за порушення сплати процентів, 1 629 141,94 грн інфляційних витрат за порушення сплати кредиту; 597 101,13 грн інфляційних витрат за порушення сплати процентів, 25 500,00 грн державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

від 18.04.2012 у справі № 21/086-11 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 52/КЛ/2007-978 у розмірі 925 644,75 Євро; 20 756,24 Євро пені за порушення строків по сплаті кредиту; 147 711,49 Євро заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 10 096,88 Євро пені за порушення строків по сплаті процентів за користування кредитом; 1 225 681,15 дол. США заборгованості по сплаті кредиту, 55 603,17 дол. США пені за порушення строків по сплаті кредиту; 323 947,46 дол. США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 22 019,42 дол. США пені за порушення строків по сплаті процентів за користування кредитом; 325 000 Євро заборгованості по сплаті акредитиву; 405 766,72 грн заборгованості по сплаті комісії за обслуговування акредитиву; 52 530,50 грн інфляційних втрат за порушення строків по сплаті комісії за обслуговування акредитиву; 25 414,70 грн державного мита; 235,21 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

10.05.2012 у справі № 26/064-11 стягнуто 1 400 513,23 Євро заборгованості за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978; 405 564,63 грн заборгованості за процентами в Євро, 8 684 238,15 грн заборгованості за кредитом у гривні, 3 969 860,20 грн заборгованості за процентами у гривні; 1 240 451,53 грн інфляційної складової боргу, 25 500,00 грн державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Так, на виконання зазначених рішень судом видано накази від 03.05.2012 № 26/058-11 та від 28.05.2012 № 26/064-11, які перебували на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України у зведеному виконавчому провадженні за №33719968.

У межах зазначеного виконавчого провадження 04.02.2013 проведені прилюдні торги/аукціон з реалізації майна ЗАТ «Макарово» (цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 43, земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0008, загальною площею 4,9293га, на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання переробки), переможцем яких було визнано ТОВ «Рейкон».

Рішенням суду від 17.10.2014 у справі № 911/4822/13, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2015, зокрема, визнано недійсними результати проведених 04.02.2013 прилюдних торгів/аукціону з реалізації належного боржнику майна цілісного майнового комплексу, земельної ділянки на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання переробки. Підставою для визнання недійсних результатів прилюдних торгів/аукціону є те, що організатор торгів після втрати відповідних повноважень та виключення з переліку спеціалізованих організацій, що мали право здійснювати реалізацію арештованого майна, провів відповідні торги/аукціон.

Обставини, які встановлені рішенням суду від 17.10.2014 у справі № 911/4822/13, стали підставою для подання інших судових позовів ініційованих ЗАТ «Макарово», а саме: справа № 911/2419/15 - про визнання недійсним свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності, виданих та зареєстрованих за ТОВ «Рейкон» (рішення Господарського суду м. Києва від 13.08.2015, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015); справа № 911/706/16 - про витребування відповідного майна від ТОВ «Рейкон» (рішення суду від 19.05.2016, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016); справа № 370/401/17 - про скасування нотаріальних дій (рішення Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2017, залишеного у силі постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018). За результатами розгляду відповідних позовів судами було відмовлено ЗАТ «Макарово» у їх задоволенні.

Також, 08.07.2008 між ОСОБА_1 (комітент) та ЗАТ «Макарово» в особі генерального директора Гараніна Андрія Вікторовича (комісіонер) укладено договір комісії № 07/2008-1 за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента укласти в інтересах останнього від свого імені угоду, або декілька угод на купівлю обладнання. Комітент у відповідності до даного договору зобов`язується перерахувати комісіонеру протягом 4ох календарних місяців з моменту підписання даного договору грошові кошти в сумі 3 450 000,00 грн, що становить максимальну ціну придбання комісіонером обладнання.

31.03.2009 між ТОВ «Міленум-телеком» в особі ОСОБА_2 (замовник) та ЗАТ «Макарово» (виконавець) в особі генерального директора Гараніна Андрія Вікторовича укладено договір №31/03 за умовами якого за дорученням замовника, виконавець зобов`язується власними силами виконати роботу по виготовленню продукції (сухого яєчного порошку), у відповідності до умов даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити її.

01.03.2013 між ТОВ «Міленум-телеком» в особі ОСОБА_2 та ЗАТ «Макарово» в особі голови ліквідаційної комісії Ігнатенка С.Б. укладено угоду по розірванню вищевказаного договору. При цьому, у зазначеній угоді вказано, що виконавець визнає заборгованість за договором № 31/03 від 31.03.2009 у розмірі 5 275 000,00грн.

25.06.2014 до суду звернувся ПАТ КБ «Надра» із заявою про порушення справи про банкрутство ЗАТ «Макарово», у зв`язку із нездатністю останнього погасити наявну у нього заборгованість.

Ухвалою суду від 14.07.2014 (суддя Скутельник П.Ф.), яка залишена в силі постановою Київського апеляційного господарського суду, від 16.09.2014, зокрема, відкрито провадження у справі № 911/2581/14 у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово». Проте, постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2014 вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на навий розгляд до суду.

Ухвалою суду від 30.03.2016 у справі № 911/2581/14 (суддя Лопатін А.В.), яка залишена у силі постановами Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 та Вищого господарського суду України від 11.10.2016, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово» за заявою ПАТ «КБ «Надра», визнано останнього кредитором боржника з безспірними грошовими вимогами у розмірі 66 172 862,80 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2017, зокрема, затверджено реєстр вимог кредиторів ЗАТ «Макарово» до якого включено грошові вимоги ОСОБА_1 на суму 1 704 000,00 грн та ТОВ «Міленіум-телеком» у розмірі 7 793 613,41 грн. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що боржник не виконав умов: договору комісії № 07/2008-1 від 08.07.2008 в частині вчасного повернення грошових коштів у відповідному розмірі; договору № 31/03 від 31.03.2009 в частині невиконання відповідних робіт та не здійснення боржником повної оплати за поставлений товар. У свою чергу, доказів визнання відповідних договорів недійсними у встановленому порядку, учасниками справи суду надано не було.

Постановою суду від 29.11.2017 у справі № 911/2581/14 боржника - ЗАТ «Макарово» визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича.

Ухвалою суду від 29.05.2019, залишеною в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ЗАТ «Макарово», ліквідовано боржника та закрито провадження у справі № 911/2581/14. Проте, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2020, зокрема, скасовано вищевказані судові рішення та постановлено передати справу № 911/2581/14 до суду першої інстанції на стадію ліквідаційної процедури. Підставою для скасування рішень судів є, зокрема, неповне дослідження обставин справи щодо невжиття ліквідатором належних заходів щодо формування ліквідаційної маси та відсутність оформлення ним належних документів, які могли б бути предметом розгляду у відповідному засіданні.

19.08.2020 ліквідатор звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» про витребування з володіння останнього на користь ЗАТ «Макарово»: цілісного майнового комплексу загальною площею 8 276,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер :00:003:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; комплект обладнання для переробки курячих яєць у комплектації наведеній у протоколі проведення аукціону з реалізації арештованого майна, що є власністю ЗАТ «Макарово» № 00-0026/12 від 04.02.2013, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням суду від 30.11.2020 у справі № 911/2581/14 (911/2410/20), залишеного в силі постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.10.2021, у задоволені вищевказаної позовної заяви відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 16.11.2020 за клопотаннями кредиторів у справі про банкрутство - ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фінгруп фактор» відсторонено арбітражного керуючого Цвітненка Д.М. від виконання повноважень ліквідатора боржника. Проте, постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 зазначене судове рішення скасоване.

08.08.2022 (до матеріалів справи про банкрутство) та 19.12.2022 (до матеріалів заяви про покладення субсидіарної відповідальності) ліквідатором подано звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Макарово», в якому зроблено висновок про наявність у діях керівництва ЗАТ «Макарово» ознак доведення до банкрутства та наявність дій із приховування банкрутства. Підставою для такого висновку є те, що:

боржник перестав виконувати зобов`язання з погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» у 2008 році, проте, незважаючи на наявність грошових зобов`язань перед вказаною банківською установою, керівниками ЗАТ «Макарово» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені відповідні угоди із ТОВ «Міленіум-телеком» на загальну суму 7 794 831,41 грн та ОСОБА_1 - на суму 1 705 218,00 грн;

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Міленіум-телеком» є заінтересованими особами стосовно боржника, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно були власниками боржника, та відповідно здійснювали контроль над ЗАТ «Макарово»;

угоди укладені між боржником та відповідними особами не мали економічної мети, а були направлені лише на збільшення кредиторської заборгованості;

чистий збиток боржника за результатом у 2010 році становив 13 148 000,00 грн; у 2011 році - 3 150 000,00 грн; 2012 році - 741 000,00 грн; 2013 році - 0,00 грн, однак, станом на 2011 рік заборгованість боржника лише перед ПАТ КБ «Надра» становила понад 71 384 435,48 грн, відомості про що не відображені у фінансових звітах.

За наслідками розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності, місцевим господарським судом постановлено ухвалу, яка наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово», арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича та ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово», арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст. 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Отже, визначенню розміру субсидіарної відповідальності передує формування ліквідаційної маси. Законодавець передбачив, що стягнені суми субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства включаються саме до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №908/314/18.

Слід зазначити, що звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі.

Разом з тим, судом береться до уваги те, що субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Відтак, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Суб`єктами правопорушення є особи визначені в ч. 2 ст. 61 КУзПБ.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Притягнення винних у доведені до банкрутства осіб до субсидіарної відповідальності є механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Першочерговою метою застосування цього механізму є створення для кредиторів у межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав, законних інтересів та задоволення вимог, що відповідає загальній меті процедур банкрутства та кореспондується з обов`язком здійснення ліквідатором всієї повноти передбачених законом повноважень і заходів спрямованих на досягнення цієї мети у ліквідаційній процедурі.

Водночас, за відсутності у диспозиції ч. 2 ст. 61 КУзПБ конкретизації обставин (дій/бездіяльності винних осіб), що підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, при вирішенні цього питання мають братися до уваги також положення ч. 1 ст. 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

- вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

- прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

- прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій на користь інших юридичних осіб чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Отже, саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 914/3812/15; від 20.04.2021 у справі № 920/799/17; від 29.09.2021 у справі № 904/7679/15; від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18; від 25.11.2021 у справі № 33/30; від 17.11.2021 у справі № 911/1810/18 (911/3398/20); 17.01.2023 у справі № 910/1864/18).

Згідно з п. 3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 № 1361; надалі - Методичні рекомендації) визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період, що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство, у разі наявності ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника, що призвели до його стійкої фінансової неспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі.

Оскільки, як вже зазначалось, ухвалою суду від 30.03.2016 у справі №911/2581/14 відкрито провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово», то спірним періодом є 2013-2015 роки.

Так, в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного, на час проведення процедури розпорядження майном) відповідний аналіз попередньо зобов`язаний вчинити розпорядник майна.

Однак, доказів виконання ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», матеріали справи не містять.

При цьому, судом взято до уваги, що ретельний пошук майна та детальний аналіз фінансової діяльності здійснюється саме ліквідатором у ліквідаційній процедурі боржника, і ті обставини, які не були відомі під час проведення розпорядження майном повинні братися до уваги у ліквідаційній процедурі та відображатися у відповідних звітах.

За змістом ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, аналізує фінансовий стан банкрута.

Аналіз фінансового стану - комплекс дій щодо вивчення й аналізу результатів фінансово-господарської діяльності боржника з метою визначення ступеня ефективності використання основних фондів і оборотних коштів для реалізації програм (статутних завдань) організацій, установ, виявлення можливих недоліків, порушень, невикористаних резервів підвищення результативності діяльності тощо.

Відтак, для з`ясування ознак доведення до банкрутства ліквідатор має проаналізувати сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом (вказівкою) керівника, засновників (учасників) боржника, інших осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №914/3812/15.

Таким чином, для застосування інституту субсидіарної відповідальності ліквідатору, перед зверненням до суду, необхідно провести детальній аналіз та встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями директора та засновників банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, тобто встановити їх форму вини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №25/62/09.

Разом з тим, як вже зазначалось, визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється із урахуванням Методичних рекомендацій.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Методичних рекомендацій основними джерелами інформації для проведення аналізу є: установчі документи підприємства (засновницький договір, статут), а також довідка про включення до ЄДРПОУ, свідоцтво про державну реєстрацію, реєстр власників акцій (за наявності); баланс підприємства (форма № 1, для суб`єктів малого підприємництва - форма № 1-м); звіт про фінансові результати (форма № 2, для суб`єктів малого підприємництва - форма №2-м); звіт про рух грошових коштів (форма № 3); звіт про власний капітал (форма № 4); примітки до річної фінансової звітності (форма №5); звіт про наявність та рух основних фондів, амортизацію (знос) (форма № 11-ОЗ); обстеження технологічних інновацій промислового підприємства (форма № 1-інновація); звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма №1-Б); звіт з праці (форма № 1-ПВ); звіт про стан умов праці, пільги та компенсації за роботу зі шкідливими умовами праці (форма № 1-ПВ (умови праці)); звіт про використання робочого часу (форма № 3-ПВ); звіт про виробництво промислової продукції (форма № 1П-НПП); інша інформація, необхідна для проведення аналізу та виявлення резервів виробництва.

З огляду на вищевикладене, під час здійснення аналізу ліквідатором повинні досліджуватись: відповідні правочини; дії заявників та керівників боржника, які призвели до негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог; фінансова документація боржника; заходи, які вжиті ліквідатором з метою пошуку майна боржника (направлення запитів до державних органів/установ/організацій, проведення інвентаризації майна боржника тощо). Ураховуючи, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство перебував у ліквідації (ст.ст. 110-112 ЦК України), дослідженню також підлягають дії посадових осіб під час проведення такої ліквідації.

Разом з тим, відсутність у ліквідатора через неотримання, ненадання керівником наведеної первинної документації незалежно від причин її відсутності не може братись до уваги і тим виправдовувати посилання лише на відомості у фінансових звітах, так як у цьому разі призведе до порушення закріпленого в ст. 77 ГПК України положення про допустимість доказів у господарському процесі.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №916/1272/18.

Судом встановлено, що ліквідатор здійснив аналіз фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Макарово», за результатами якого склав відповідній звіт, в якому зробив висновок про те, що в діях керівництва (посадових осіб) ЗАТ «Макарово» вбачаються ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості підприємства та наявні ознаками навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто, доведення до банкрутства; наявні дії з приховування банкрутства, а саме встановлено, що боржником подані недостовірні відомості про його фінансовий та майновий стан у фінансовій звітності.

Водночас, як вбачається зі змісту вказаного вище звіту, для формування відповідних висновків ліквідатор аналізував лише фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва - ЗАТ «Макарово» за період з 2011-2016 роки і заяви ОСОБА_1 та ТОВ «Міленіум-телеком» про визнання грошових вимог до ЗАТ «Макарово», однак, зазначені докази та обставини, які вони встановлюють у своїй сукупності не є достатніми для висновків, які зроблені ліквідатором у звіті.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що відповідний аналіз є одним із основних доказів, які досліджуються під час розгляду заяв про покладення субсидіарної відповідальності, слід дійти висновку, що наданий ліквідатором звіт ґрунтується фактично на припущеннях арбітражного керуючого без детального дослідження фінансового становища ЗАТ «Макарово» у спірний період, юридичних дій відповідних осіб, які сприяли виникненню кризової ситуації на підприємстві та причинно-наслідкового зв`язку між діями засновників ЗАТ «Макарово» і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог.

Поміж іншого, з матеріалів справи вбачається, що арбітражним керуючим Цвітненком Д.В. виконувались повноваження розпорядника майна ЗАТ «Макарово» та під час розгляду судом відповідних заяв відповідачів про визнання їх грошових вимог до боржника, ним були визнані заявлені суми у повному обсязі. Зазначене дає підстави для висновку, що арбітражний керуючий будучи обізнаним про наявність відповідних договорів, які на його думку призвели до збільшення кредиторської заборгованості та не мали на меті досягнення економічного успіху, не вчинив будь-яких дій у встановленому порядку для захисту інтересів ЗАТ «Макарово».

Також, ліквідатор боржника у поданому ним до суду звіті не відобразив на підтвердження повноти вчинених дій у ліквідаційній процедурі всіх заходів, які він здійснив для пошуку майна банкрута.

При цьому, розмір субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Водночас, неповнота з`ясування ліквідатором обставин з якими пов`язана можливість покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на третіх осіб свідчить про нездійснення ліквідатором всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 904/3551/20.

Таким чином, ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше, ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15 (902/579/20).

Згідно з ч. 1 ст. 62 КУзПБ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання.

В силу ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

У свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що для встановлення наявності підстав для повернення майна боржника, зокрема, у разі його відчуження із порушенням норм відповідного законодавства, інформація щодо такого майна повинна надаватись за останні три роки, які передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності боржника. При цьому кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 927/50/20.

Вказане надасть можливість ліквідатору встановити наявність, у тому числі, порушення прав ЗАТ «Макарово» зокрема, діями його керівника або інших осіб, які мали право давати обов`язкові для боржника вказівки.

На виконання зазначених вимог ліквідатором здійснено ряд запитів до відповідних державних органів та установ і отримано від них відповіді, з аналізу яких вбачається, що вказана інформація запитувалась станом на конкретну дату, що свідчить про відсутність у боржника майна саме на вказаний час.

Відтак, за відсутності доказів на підтвердження того, що у боржника не було відповідного майна протягом вищевказаного періоду, у суду немає підстав стверджували, що ліквідатором вжиті дії, спрямовані на повернення активів ЗАТ «Макарово».

Разом з тим, оскільки ліквідатор не встановив факт наявності (відсутності) майна у ЗАТ «Макарово» у спірний період, яке б підлягало включенню до ліквідаційної маси, то підстави вважати, що вказаною особою вжиті дії направлені на її наповнення (у тому числі шляхом подання до суду заяв про повернення, витребування майна, яке знаходиться у третіх осіб) у суду відсутні.

До того ж, згідно з ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення зобов`язаний провести інвентаризацію майна банкрута та визначити його початкову вартість.

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання арбітражним керуючим вищевказаних положень КУзПБ саме під час здійснення повноважень ліквідатора ЗАТ «Макарово».

Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що на час розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності у ліквідаційній процедурі ЗАТ «Макарово» ліквідатором не вжито заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів, що є обов`язковою передумовою для звернення із такою заявою, оскільки дозволить ліквідатору з`ясувати розмір субсидіарної відповідальності, який визначається як різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Отже, подача ліквідатором відповідної заяви до моменту здійснення всіх дій щодо розшуку майна банкрута, реалізації майна банкрута та проведення розрахунків із кредиторами не відповідає вимогам законодавства, адже унеможливлює визначення розміру субсидіарної відповідальності.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 4/44-Б (906/811/20).

При цьому інших суттєвих обставин та доказів на їх підтвердження щодо наявності правових підстав для притягнення відповідачів до субсидіарної відповідальності ліквідатором у своїй заяві не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції належним чином оцінивши матеріали справи дійшов вірного висновку про те, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на засновників ЗАТ «Макарово» є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно заявленого клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, слід зазначити таке.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу норми цієї статті позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України.

За загальними правилами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Враховуючи положення ст. 253 ЦК України, перебіг строку позовної давності розпочинається з дня призначення ліквідатора, до повноважень якого законом віднесено право/обов`язок звернутися до суду із заявою про субсидіарну відповідальність.

Відтак, прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом є тією обставиною, яка свідчить, що ліквідатор довідався або міг довідатися про наявність ознак доведення до банкрутства юридичної особи боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії.

Разом з тим, як зазначалось вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви ліквідатора, а тому, інститут позовної давності у даному випадку застосуванню не підлягає.

Водночас, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22), а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22) залишити без змін.

3. Справу № 911/2581/14 (911/1311/22) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали складено та підписано - 19.06.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Грек

Б.М. Поляков