РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023Справа № 910/5261/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (01001, місто Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5)
до проКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ БІЛОРУСЬКА, будинок 1) стягнення заборгованості в розмірі 164 512 грн. 53 коп.

Представники:

від Позивача: Ярмоленко С.В. (представник на підставі довіреності);

від Відповідача: Джумурат В.М. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 164 512 грн. 53 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині оплати за постачання теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

20.07.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.07.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

04.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

09.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення.

Сторони звернулися з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 року зупинено провадження у справі № 910/5261/22 до 07.12.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 року припинено врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі № 910/5261/22, передано справу 910/5261/22 для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/5261/22 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2022 року прийнято справу №910/5261/22 до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) зі стадії підготовчого провадження.

29.12.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення.

02.01.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли докази направлення пояснень на адресу позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 року витребувано від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію на балансі якого підприємства знаходиться житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3 за період жовтень 2018 року по жовтень 2021 року з наданням належним чином завірених доказів у справі, а також чи відносяться нежилі приміщення по вул. Мала Житомирська, 16/3-А, 16/3-Б у м. Києві до будинку адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, загальною площею 314 кв.м.

07.02.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

08.02.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року витребувано від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію по справі.

11.04.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла інформація по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 року постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.05.2023 року, витребувано (повторно) від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію чи передався до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3;

якщо ні, то до сфери управління якого органу та на балансі якого підприємства у період жовтень 2018 року по жовтень 2021 року знаходиться житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3 з наданням належним чином завірених доказів у справі;

інформацію чи відноситься будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, загальною площею 314 кв.м. до житлових будинків: по вул. Мала Житомирська, 16/3Б в тому числі з нежитловим приміщенням площею 319,0 м; по вул. Мала Житомирська, 16/3А, в тому числі з нежитловим приміщенням площею 17,80 м. кв., або є частиною вказаних будинків;

інформацію чи фізично існує будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, загальною площею 314 кв.м.

16.05.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду.

17.05.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про огляд доказів у справі.

У підготовче судове засідання 17.05.2023 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про огляд доказів в місці їх знаходження закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023 року.

В судовому засіданні 14 червня 2023 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14 червня 2023 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та з 1 травня 2018 року здійснює постачання теплової енергії.

Згідно з пунктом 2.2.1 Статуту Комунального підприємста виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії. (т.1 а.с.148-150)

02.02.2021 року Позивач направив на адресу Відповідача проект договору на постачання теплової енергії №1533033-01 від 27.01.2021 року, що підтверджується копіями фіскального чеку від 02.02.2021 року, накладної та опису вкладення у цінний лист. (т.1 а.с.127-138)

Додатком №8 вказаного проекту договору встановлено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення, площею 314 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3. (т.1 а.с.135)

17.11.2021 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №30/5/4/17970 від 17.11.2021 року про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію, що підтверджується копіями фіскального чеку від 17.11.2021 року, накладної, опису вкладення у цінний лист, роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта». (т.1 а.с.139-147)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання по оплаті за послуги з постачання теплової енергії до об`єкта Споживача за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.10.2018 року по 31.10.2021 року в розмірі 139 273 грн. 61 коп. Таким чином, заборгованість Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» становить 139 273 грн. 61 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» 3% річних у розмірі 7 649 грн. 51 коп., інфляційні у розмірі 17 589 грн. 41 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що нежитловий будинок, загальною площею 314 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, не передавався та не перебував у господарському віданні Відповідача, підприємство не є власником або користувачем будь - яких приміщень у вказаному будинку, а тому не належить до споживачів житлово - комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про теплопостачання" він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198 (далі - Правила) Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Умовами п. п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" серед основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Як зазначає Позивач, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, площею 314 кв.м, в якому надавалися послуги з теплопостачання.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2014 року, нежитлові приміщення з №1 по №8 (частина групи приміщень №64) в літ. А по вул. Мала Житомирська, будинок 16/3 у м. Києві належать на праві власності Діброві Віктору Валерійовичу. (т.1 а.с.237)

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради №187 від 09.02.2007 року «Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м. Києва» утворено Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району", передано на баланс та закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківського району" на праві господарського відання майно територіальної громади Шевченківського району м. Києва, без права передачі під заставу та в оренду об`єктів жилого та нежилого фонду, згідно додатку 4. (т.1 а.с.186)

Розпорядженням виконавчого органу Київської місткої ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій згідно з додатками 1-10 до цього розпорядження. Згідно з додатком 10 до цього розпорядження до сфери управління Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації віднесено, зокрема, жилі будинки площею 1587 кв.м. (площа нежилих приміщень 391 кв.м.) та 1647,90 кв.м. (площа нежилих приміщень 17,80 кв.м.) за адресою: вул. Мала Житомирська, будинок 16/3Б, будинок 16/3А відповідно. (т.1 а.с.37-42)

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 року закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківського району" на праві господарського відання майно згідно з додатком, зокрема, за №№586-587 жилі будинки загальною площею 1587 кв.м. (площа нежилих приміщень 391 кв.м.) та 1647,90 кв.м. (площа нежилих приміщень 17,80 кв.м.) за адресою: вул. Мала Житомирська, будинок 16/3Б, будинок 16/3А відповідно. (т.1 а.с.188-189)

Зі змісту копії рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" №270/270 від 09.10.2014 року вбачається, що Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язано передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.(т.1 а.с.185)

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 року «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 року «Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківського району"» внесено зміни у назві розпорядження, розділ 1 «Будівлі і споруди» додатку викладено в новій редакції. Так, згідно з додатком 1 до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 року передано майно до сфери управління Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та закріплене на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", зокрема, за №№585-586 жилі будинки загальною площею 1647,90 кв.м. (площа нежилих приміщень 391 кв.м.) та 1587 кв.м. (площа нежилих приміщень 17,80 кв.м.) за адресою: вул. Мала Житомирська, будинок 16/3, ЛІТ.Б, В, будинок 16/3, ЛІТ. А відповідно. (т.2 а.с.8-29)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 року витребувано (повторно) від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію чи передався до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3;

якщо ні, то до сфери управління якого органу та на балансі якого підприємства у період жовтень 2018 року по жовтень 2021 року знаходиться житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3 з наданням належним чином завірених доказів у справі;

інформацію чи відноситься будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, загальною площею 314 кв.м. до житлових будинків: по вул. Мала Житомирська, 16/3Б в тому числі з нежитловим приміщенням площею 319,0 м; по вул. Мала Житомирська, 16/3А, в тому числі з нежитловим приміщенням площею 17,80 м. кв., або є частиною вказаних будинків;

інформацію чи фізично існує будинок за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, загальною площею 314 кв.м.

На виконання вимог ухвали суду від 13.04.2023 року Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація у листі №109-2407 від 03.05.2023 року зазначила, що житловий будинок за адресою: вул. Мала Житомирська, 16/3 загальною площею 314,0 кв. м. до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не віднесено. Фізично такого будинку не існує. Згідно з рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» (зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 16.02.2012 №118/7455) до переліку об?єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва включено житлові будинки: № 16/3 літ. А загальною площею 1587,00 кв.м., у тому числі вбудовані нежитлові приміщення площею 17,80 кв.м.; №16/3 літ. Б,В загальною площею 1647,90 кв.м., у тому числі вбудовані нежитлові приміщення площею 391,0 кв.м. На виконання рішення Київської міської ради від 28.10.2010 №183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в м. Києві» відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» зазначені житлові будинки віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Будинки закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» згідно з розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 (в редакції розпорядження від 30.12.2016 № 801). (т.2 а.с.52)

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги розпорядження виконавчого органу Київської місткої ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві», розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 року «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 року «Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківського району"», Суд приходить до висновку, що нежитлове приміщення, площею 314 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3 не було закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Крім того, в матеріалах справи відсутні жодні належні, допустимі та достовірні докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що спірне приміщення знаходиться на балансі або в користуванні Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Отже, доводи Позивача про те, що Відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірному приміщенні, є необґрунтованими.

В матеріалах справи наявний Акт огляду житлового будинку від 21.11.2022 року, складений у складі представників Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», в якому зазначено, що у багатоквартирному житловому будинку №16/3 по вул. Мала Житомирська у м. Києві відсутнє нежитлове приміщення площею 314 кв.м. (т.1 а.с.236) Проте, Суд не приймає до уваги вказаний акт, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень осіб, які його підписали, з урахуванням того, що спірний період заборгованості з 01.10.2018 р. по 31.10.2021 року, проте він складений 21.11.2022 року.

Що стосується листа Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» №45-1787 від 10.11.2022 року, до якого долучено таблицю щодо балансоутримувачів, користувачів, орендарів по об`єктах (приміщеннях) Відповідача, з якої вбачається, що об`єкт за адресою: вул. Мала Житомирська, 16/3 використовується під власні потреби КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Суд не приймає його до уваги, оскільки факт передачі до сфери управління Відповідача нежитлових приміщень та закріплення за ним на праві господарського відання вказаних приміщень підтверджується іншими належними та допустимими доказами (офіційними документами органу державної влади, якими встановлюються певні права та обов`язки).

На підтвердження факту постачання Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» теплової енергії в спірне нежитлове приміщення, площею 314 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, а також її обсягу Позивач надав такі документи: акт про прийняття теплового вузла обліку №2-7855 від 06.12.2016; акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи №2/06-180 від 05.06.2018, №2/02-4/08-5/2 від 14.08.2019, №2/2-4/05-2351 від 08.06.2020; корінці нарядів на включення об`єкту теплоспоживання №456 від 20.10.2018 р., №177 від 28.10.2019, №2217 від 16.10.2020; №1571 від 23.10.2021; корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання №1455 від 06.04.2019, №58 від 06.04.2020, №1962 від 05.04.2020; №377 від 12.04.2021; відомості обліку спожитої теплової енергії, що підтверджують обсяги споживання теплової енергії; облікові картки (помісячно); акти приймання-передавання теплової енергії; довідки про нарахування за теплову енергію з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, рахунок - фактуру №1533033-01/2021-10 від 31.10.2021 року на суму 163 320 грн. 06 коп., акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2021 р. (т.1 а.с.9-126)

Суд зазначає, що за приписами чинного законодавства вартість послуги з постачання теплової енергії встановлюється за формулою: кількість спожитої теплової енергії по конкретному житловому будинку ділиться щомісячно пропорційно опалювальній площі житлових та нежитлових приміщень (при відсутності індивідуальних приладів обліку) між її споживачами, яким належить нерухомість, що знаходиться у цьому будинку, та множиться на тариф, затверджений в установленому порядку та спосіб. Отже, складовими такого розрахунку є:

- опалювальна площа приміщення, в яке здійснюється теплопостачання;

- вартість (тариф) одиниці поставленого теплоносія;

- кількість спожитої теплової енергії.

Натомість, відсутність інформації хоча би по одній зі складових розрахунку унеможливлює встановлення кількості та вартості спожитої теплової енергії.

Як встановлено Судом, Відповідач не є балансоутримувачем нежитлового приміщення, площею 314 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, не є його власником або користувачем, тобто не є споживачем житлово - комунальної послуги з постачання теплової енергії до вказаного приміщення, а тому надані Позивачем докази на підтвердження здійснення постачання теплової енергії в спірне нежитлове приміщення, а також її обсягу не приймаються Судом до уваги, оскільки вони не спростовують доказів того, що саме нежитлове приміщення площею 314 кв.м. знаходиться на балансі чи якимось іншим чином перебуває у користуванні Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи у даній справі, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що Відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення, площею 314 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 16/3, що виключає можливість задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 139 273 грн. 61 коп.

При зверненні до суду Позивач з просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочення з 01.11.2018 р. по 30.11.2021 р. у розмірі 7 649 грн. 51 коп. та інфляційні у розмірі 17 589 грн. 41 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, вказані позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов`язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення заборгованості в розмірі 164 512 грн. 53 коп. є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення заборгованості в розмірі 164 512 грн. 53 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 червня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин