ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 року м. Дніпро Справа № 904/4334/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Фещенко Ю.В.) від 30.01.2023 р. у справі № 904/4334/22

за позовом Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (м. Кам`янське Дніпропетровської області)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020 у загальному розмірі 9 256 702 грн. 87 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2022), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022р. Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2022р., просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020р. у загальному розмірі 9 256 702 грн. 87 коп., яка складається з наступних сум: 7 336 775 грн. 10 коп. - основний борг; 1 720 372 грн. 77 коп. - інфляційні втрати; 199 555 грн. 00 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020р. в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем в період з листопада 2020 року по березень 2022 року теплову енергію, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 7 336 775 грн. 10 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2021 року по листопад 2022 року у сумі 1 720 372 грн. 77 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 21.12.2020 по 09.12.2022 у сумі 199 555 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023р. у справі № 904/4334/22:

- позовні вимоги задоволено у повному обсязі;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (проспект Дмитра Яворницького, будинок 108, м. Дніпро, 49600; ідентифікаційний код 40081237) на користь Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (вулиця Заводська, будинок 2, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51925; ідентифікаційний код 00130820) 7 336 775 грн. 10 коп. - основного боргу, 1 720 372 грн. 77 коп. - інфляційних втрат, 199 555 грн. 00 коп. - 3 % річних та 138 850 грн. 54 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023р. у справі № 904/4334/22 в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 720 372 грн. 77 коп. - інфляційних втрат, 199 555 грн. 00 коп. - 3 % річних та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, вказує на те, що задовольняючи позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2022) суд прийняв рішення про стягнення з відповідача заборгованості, що складається з сум основного боргу, інфляційний втрат та 3% річних. Разом з тим, прохальна частина заяви про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2022 містить інший, ніж зазначено судом, розмір інфляційних втрат та 3% річних.

Також, апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи відсутність у справі доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача. Водночас апелянт вважає, що судом не було враховано стратегічне значення відповідача, як підприємства залізничного транспорту, яке здійснює в першу чергу перевезення військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги та безпідставно не зменшено штраф, заявлений позивачем до стягнення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023р. у справі № 904/4334/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 06.06.2023р.

Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, у відповідності до якого позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що оскаржуваним рішенням задоволено позовні позивача, у відповідності до прохальної частини його заяви. Усі заяви позивача наявні в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги про незадоволення клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не виконував обов`язків щодо оплати заборгованості ще до військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану. Період виникнення заборгованості стосується зобов`язань з листопада 2020 року по березень 2022 року, тоді як воєнний стан введено в Україні з 24.02.2022. Також звертає увагу на стратегічну важливість підприємства позивача у м. Кам`янське. Вказує на те, що згідно ст. 233 ГК України суд з урахуванням інтересів боржника може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, проте, інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.10.2020 між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - виконавець, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - споживач, відповідач) укладено договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т (далі - договір, а.с.9-12), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення / на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені договором.

Згідно з умовами пункту 2.1. договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії в опалювальний період на будівлі/приміщення споживача безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску згідно адрес: вулиця Енергетиків, 28Б по приладу обліку Джерело - ДТЕЦ;

а) опалювальна площа будівлі/приміщення - 7 149,60 м2 (в тому числі підвал - 227,10 м2);

б) об`єм - м3;

в) планове проектне теплове навантаження на опалення будівлі/приміщення по вузлу комерційного обліку: 1,13940 Гкал/год; 820,37 Гкал/міс; 4 676,10 Гкал/рік. Теплові втрати: 4,24%;

г) гаряче водопостачання - м3/міс; планове теплове навантаження будівлі/приміщення без приладу обліку - Гкал/год - Гкал/міс - Гкал/рік.

У будівлі відсутній/встановлений індивідуальний тепловий пункт (пункт 2.2. договору).

У пунктах 7.1. 7.2. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і з дати набрання чинності до 01.10.2021, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції у судовому засіданні 30.01.2023 було оглянуто оригінал договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020, який містить підписи обох сторін (Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"); його зміст повністю відповідає наявному у матеріалах справи договору.

Враховуючи вказане, заперечення відповідача в частині факту не укладення між сторонами договору, а також відсутності підписаного зі сторони споживача екземпляру договору, відхилені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм §3 "Енергопостачання" глави 30 розділу VІ Господарського кодексу України та спеціального законодавчого акту - Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У пункті 4.2. договору визначено, що ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно з пунктом 3.1. договору обсяг спожитої у будівлі/приміщенні послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі/приміщенні за показаннями вузла (вузлів) комерційного/розподільчого обліку теплової енергії обсяг (кількість) спожитої послуги у будинку визначається як сума показників таких вузлів обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Станом на дату укладення договору згідно з рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 510 від 25.09.2020 тариф на послугу становить 1 415 грн. 49 коп. за 1 Гкал без ПДВ (у тому числі 978 грн. 53 коп. - виробництво, 432 грн. 96 коп. - транспортування, 04 грн. 00 коп. - постачання), складає 1 698 грн. 59 коп. з ПДВ - діє з 01.10.2020. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на зазначену послугу, виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідних органів. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до договору. Зміна тарифу не є підставою для переукладання договору.

За умовами пункту 4.1. договору споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру, затвердженого тарифу на послугу та обсяг спожитої послуги. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного/розподільного обліку послуги включаються до плати виконавцю і в рахунку відображаються окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов`язань за договором у період з листопада 2020 року по березень 2022 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 7 336 775 грн. 10 коп., про що позивачем було складено відповідні акти про постачання теплової енергії, а саме:

- акт про постачання теплової енергії № 11-0000188 від 30.11.2020, складений позивачем про те, що за період з 01.11.2020 по 30.11.2020 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 178,06 Гкал на суму 302 450 грн. 58 коп. (а.с. 13);

- акт про постачання теплової енергії № 12-0000483 від 31.12.2020, складений позивачем про те, що за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 133,91 Гкал на суму 227 457 грн. 92 коп. (а.с. 15);

- акт про постачання теплової енергії № 1-00000643 від 31.01.2021, складений позивачем про те, що за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 200,9 Гкал на суму 397 017 грн. 78 коп. (а.с. 17);

- акт про постачання теплової енергії № 2-00000788 від 28.02.2021, складений позивачем про те, що за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 200,9 Гкал на суму 397 017 грн. 78 коп. (а.с. 19);

- акт про постачання теплової енергії № 3-00000975 від 31.03.2021, складений позивачем про те, що за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 218,353 Гкал на суму 431 508 грн. 32 коп. (а.с. 21);

- акт про постачання теплової енергії № 11-0001318 від 30.11.2021, складений позивачем про те, що за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 107,548 Гкал на суму 708 949 грн. 92 коп. (а.с. 23);

- акт про постачання теплової енергії № 12-0001645 від 31.12.2021, складений позивачем про те, що за період з 01.12.2021 по 31.12.2021 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 211,32 Гкал на суму 1 161 087 грн. 59 коп. (а.с. 25);

- акт про постачання теплової енергії № 1-00001784 від 31.01.2022, складений позивачем про те, що за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 282,566 Гкал на суму 1 937 824 грн. 06 коп. (а.с. 27);

- акт про постачання теплової енергії № 2-00001990 від 28.02.2022, складений позивачем про те, що за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 195,087 Гкал на суму 1 346 397 грн. 60 коп. (а.с. 29);

- акт про постачання теплової енергії № 3-00000116 від 31.03.2022, складений позивачем про те, що за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплову енергію в обсязі 180,3 Гкал на суму 427 063 грн. 55 коп. (а.с. 31).

Як зазначено позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, а також не є предметом апеляційного оскарження, відповідач зобов`язання за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем у період з листопада 2020 року по березень 2022 року теплову енергію не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 7 336 775 грн. 10 коп.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з лютого 2021 року по листопад 2022 року у сумі 1 312 189 грн. 86 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 21.01.2021 по 07.11.2022 у сумі 191 316 грн. 00 коп.

Вказане і стало причиною звернення із позовом до суду.

Оцінивши подані сторонами докази місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду, з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Так, матеріалами справи підтверджується належне виконання своїх зобов`язань за спірним договором позивачем, в свою чергу відповідачем вони були порушені, оскільки спожита у період з листопада 2020 року по березень 2022 року теплова енергія на суму 7 336 775 грн. 10 коп. у визначені договором порядку та строки відповідачем оплачена не була, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 7 336 775 грн. 10 коп.

Згідно з пунктом 6.5. договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Судом відзначено, що в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій відповідача щодо обсягів, строку, вартості та якості відпущеної у період з листопада 2020 року по березень 2022 року теплової енергії. Відомості щодо їх наявності суду також не повідомлені.

При цьому, згідно з пунктом 4.4. договору виконавець формує та після 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії надсилається на електронну пошту споживача, зазначену у розділі "Реквізити та підписи сторін" договору, а також надається на паперовому носії. Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Як встановлено судом з тексту договору, розділ "Реквізити та підписи сторін" у графі "Споживач" не містить даних електронної пошти споживача, отже, враховуючи зміст пункту 4.4. договору споживач мав самостійно отримувати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені заперечення відповідача щодо не доведення обсягу поставленої теплової енергії, а також наявності заборгованості, з огляду на відсутність в матеріалах справи Актів про постачання теплової енергії, підписаних обома сторонами.

При цьому, враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця (теплопостачальної організації) за договором надати послуги з постачання теплової енергії відповідає обов`язок споживача оплатити вартість цих послуг.

Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що споживач здійснює оплату за договором на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу

Двосторонній акт про постачання теплової енергії споживач підписує і один екземпляр повертає виконавцю в 5-ти денний термін. У разі неповернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечної та прийнятою до сплати.

Відповідно до пункту 4.9. договору споживач щомісячно зобов`язаний проводити звірку розрахунків за теплову енергію в бухгалтерії виконавця. У разі невиконання звірки протягом кварталу сума боргу нараховується у безспірному порядку.

Отже, враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати спожитої теплової енергії (пункт 4.5. договору), місцевим господарським судом умотивовано встановлено, що строк оплати за відпущену у період з листопада 2020 року по березень 2022 року теплову енергію є таким, що настав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 7 336 775 грн. 10 коп. є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не спростовано позовних вимог позивача та не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх договірних зобов`язань, визначених умовами договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 7 336 775 грн. 10 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 7 336 775 грн. 10 коп. умотивовано визнані місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з січня 2021 року по листопад 2022 року у сумі 1 720 372 грн. 77 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 21.12.2020 по 09.12.2022 у сумі 199 555 грн. 00 коп.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, та встановлено, що ці розрахунки зроблені позивачем арифметично правильно, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов умотивованого висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1 720 372 грн. 77 коп. та 3% річних в сумі 199 555 грн. 00 коп.

Водночас судова колегія відмічає, що правильність розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, здійснених позивачем, не є предметом апеляційного оскарження з боку відповідача. Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних у цій справі, з приводу чого судова колегія зазначає наступне.

Так, за змістом ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, судова колегія відзначає, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Проте, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, суд не може за клопотанням відповідача (боржника) зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Щодо ж клопотання відповідача в частині зменшення належних до стягнення 3% річних, судова колегія звертає увагу, що зазначені вище норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 по справі № 904/6250/19 звертав увагу, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що застосоване в статті 233 Господарського кодексу України та частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

В обґрунтування необхідності зменшення належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідач зазначає, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" у воєнний час працює в особливому режимі роботи, здійснюючи військові перевезення залізничним транспортом. Зокрема, особливий режим роботи передбачає забезпечення пропускної спроможності залізничної мережі та відповідного рухомого складу, в першу чергу, для потреб оборони, зокрема, перевезення військових, вантажів для потреб ЗСУ, інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань, а також медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги в основних напрямках, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України. Із урахуванням специфіки таких перевезень, вони, звичайно, здійснюються з метою захисту держави Україна від загарбницького нападу російської федерації у воєнний час позапланово та за відсутності можливості у АТ "Укрзалізниця" невиконання відповідних рішень Міністерства оборони України, військового командування про зобов`язання перевезти той або інший вантаж у зазначені ними строки та визначені дати. Відповідні факти є загальновідомими обставинами, а отже, в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. Відповідач зазначає, що після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. За наявності обставин, коли залізниця виконує завдання з перевезення військових та військових вантажів у позаплановому терміновому режимі, отримання грошових коштів здійснюється зі значним відстроченням платежів, тому відповідач несе збитки для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Враховуючи необхідність понесення затрат залізницею на утримання рухомого складу, в тому числі, яким здійснюються військові перевезення, перевезення медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги в основних напрямках, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України, у справному стані, проходження його планово-попереджувального ремонту та технічного обслуговування. Отже, враховуючи майновий стан відповідача, зважаючи на те, що порушення зобов`язання зі сторони АТ "Укрзалізниця" не завдало збитків позивачу, відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення належних до стягнення 3% річних. Так, у даному випадку розмір 3% річних є співмірним з допущеним порушенням, а обставини, на які посилається відповідач, виникли лише 24.02.2022, в той час, як заборгованість перед позивачем виникла, починаючи з листопада 2020 року і продовжувала накопичуватися до березня 2022 року, при цьому, жодної оплати за спожиту у спірному періоді теплову енергію відповідач не здійснив.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних у цій справі.

Водночас судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що прохальна частина заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2022 містить інший, ніж зазначено судом, розмір інфляційних втрат та 3% річних.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області від Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 44919/22) та заява про виправлення помилки в прохальній частині заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 44595/22), згідно з якими позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020 у загальному розмірі 9 256 702 грн. 87 коп., яка складається з наступних сум: 7 336 775 грн. 10 коп. - основний борг; 1 720 372 грн. 77 коп. - інфляційні втрати; 199 555 грн. 00 коп. - 3% річних.

У відповідності до ухвали суду першої інстанції від 20.12.2022р. в судовому засіданні судом розглянуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, а також заяву про виправлення помилки в резолютивній частині заяви про збільшення розміру позовних вимог, і прийнято її до розгляду.

Таким чином, оскаржуваним рішенням задоволено позовні вимоги позивача, у відповідності до прохальної частини його заяви про збільшення розміру позовних вимог з урахуванням заяви про виправлення помилки в резолютивній частині заяви про збільшення розміру позовних вимог. Отже, усі заяви позивача наявні в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023р. у цій справі, відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 43 198,38 грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023 р. у справі № 904/4334/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2023 р. у справі № 904/4334/22 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 14.06.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз