ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Справа № 903/941/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

на рішення Господарського суду Волинської області від 13.02.2023 р.

ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 13.02.2023 р.

у справі № 903/941/22 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом Фермерського господарства "Корсойл-агро"

до відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

про стягнення 83713,73 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 13.02.2023 р. у справі № 903/941/22 позов задоволено. Відповідно до рішення підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на користь Фермерського господарства «Корсойл-агро» в розмірі 83713,73 грн., з яких 73126,73 грн. інфляційних втрат, 10587 грн. 3% річних та судові витрати в сумі 2684,00 грн. та 17000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 13.02.2023 р. у справі № 903/941/22 повністю та постановити нове рішення, яким в позові Фермерського господарства "Корсойл-Агро" до АТ "Волиньгаз" про стягнення інфляційних, річних та судових витрат відмовити повністю.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводить, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку стосовно наявності у АТ «Волиньгаз» невиконаного зобов`язання та наявності правових підстав для повернення грошових коштів позивачу за укладеними договорами. Зокрема, господарським судом Волинської області не надано належної і правильної оцінки тому факту, що договори підряду на будівництво мереж внутрішнього газопостачання № 029А430-466-21 від 10.03.2021 р. та на приєднання № 03А430-4657-21 від 23.02.2021 р. з додатковою угодою до нього є чинними, згоди на їх розірвання АТ «Волиньгаз» не надавало, що підтверджується відсутністю такої в матеріалах справи. Судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до п.З розділу X договору підряду зазначений правочин може бути розірваний в односторонньому порядку лише виконавцем, тобто - АТ «Волиньгаз». Отже, є дійсними для позивача і відповідача права і обов`язки за договором підряду, оскільки самі договори не є розірваними (припиненими).

Вважає, що Господарським судом Волинської області мало бути застосовано норми ч.4 ст.653 ЦК України, відповідно до якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, вважає, що повернення коштів є правом, а не обов`язком АТ «Волиньгаз», тому немає підстав для висновку про порушення грошового зобов`язання.

Позивач Фермерське господарство «Корсойл-агро» подав заперечення на апеляційну скаргу, вважає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції, тоді як рішення суду вважає законним, обґрунтованим, таким, що не підлягає скасуванню.

Вважає доводи скаржника в апеляційній скарзі суперечливими, зокрема: посилання скаржника на те, що укладені ФГ «Корсойл-Агро» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» договори підряду на будівництво мереж внутрішнього газопостачання та на приєднання (з додатковою угодою) так і не були розірвані за згодою сторін, а тим більше продовжують діяти в повному обсязі, суперечить посиланню скаржника на ч.4 ст. 653 ЦК України, відповідно до якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки договори були укладені на основі отриманих ТУ про приєднання до ГРМ № 43002.1-Туп-79-0221 від 23.02.2021 р., про що прямо зазначено та вказано в договорі про приєднання - розділ 1 «Загальні положення» та в договорі підряду - в п.З розділу 2 «Перелік робіт та місце їх виконання», тому анулювавши дані ТУ в своєму листі від 14.05.2021 р., скаржник підтвердив внесення змін та припинення зобов`язань по договорах.

Не погоджується з твердженням скаржника, про те, що позивачем не наведено жодної правової норми в своєму позові, яка б надавала право вимагати повернення грошових коштів до моменту зміни чи розірвання договорів із відповідачем, оскільки в ч.4 ст. 653 ЦК України, вказано, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ним и за зобов`язанням и до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводить , що листами, починаючи з 14.05.2021 р. скаржник погодив відмову від зобов`язань та повернення авансового платежу, проте скаржник в апеляційній скарзі намагається знівелювати зміст даних листів по відношенню до договорів.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і сторони не подавали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч.13 ст.8 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Фермерське господарство "Корсойл-Агро" звернулось до АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" з клопотанням про видачу технічних умов на нове приєднання в селі Шепель (Луцький район).

23 лютого 2021 відповідач повідомив позивача про готовність технічних умов, зазначивши, що технічні умови не видаються, поки не буде здійснено оплата певних рахунків та підписання договорів.

Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем платежів за платіжними дорученнями № 4300 від 17.03.2021 р., № 4301 від 17.03.2021 р., № 4302 від 18.03.2021 р. за рахунками відповідача :

- на суму 69341,00 грн. з призначенням платежу "за роботи з будівництва мереж внутрішнього газопостачання";

- на суму 1700 грн. з призначенням платежу "за видачу технічних умов";

- на суму 152739 грн. з призначенням платежу "за приєднання до ГРМ (розроб. Проект-кошторис документац.зовніш.постач.).

10.03.2021 р. ФГ "Корсойл-Агро" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" укладено договір підряду на будівництво мереж внутрішнього газопостачання за №0 29А430-466-21 від 10.03.2021 р., за умовами якого виконавець/відповідач зобов`язується виконати роботи з будівництва мереж внутрішнього газопостачання об`єкта замовника (будівля для зберігання зерна), а замовник/позивач зобов`язується прийняти та оплатити їх в порядку та на умовах передбачених договором.

10.03.2021 р. ФГ "Корсойл-Агро" та АТ "Оперетор газорозподільної системи "Волиньгаз" укладений договір на приєднання до газорозподільної системи № 03А430-4657-21 від 23.02.2021 р. та додаткова угода ДУ-1/03А430-4657-21 до договору на приєднання.

19.03.2021 р. на виконання умов договору позивач отримав технічні умови, згідно яких для приєднання "Корсойл-Агро" до газорозподільної системи необхідно замінити за кошти "Корсойл-Агро" 5200 метрів труби високого тиску.

Позивач звернувся до АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" з пропозицією про скасування технічних умов на приєднання та розірвання договорів підряду і приєднання № 29А430-466-21 від 10.03.2021 р. та № 03А430-4657-21 від 23.02.2021 р. з додатками та про повернення сплачених коштів.

Листом № 430-Лв-2596-0521 від 14.05.2021 р. АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" підтвердив скасування технічних умов та зобов`язався повернути сплачені кошти в суму 222 080,00 грн протягом травня-червня 2021 року.

18 червня 2021 року позивач повторно звернувся до АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" з вимогою за №108 про повернення коштів.

Листом № 430-Лв-3610-0721 від 14.07.2021 р. відповідач повідомив, що заявка на повернення коштів знаходиться на стадії погодження та має бути погоджена орієнтовно в липні

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлені відповідачеві претензії з вимогою виконати розрахунки від 13.01.2022 за № 9 та 06.05.2022 за № 46, які залишені без реагування.

Після відкриття провадження у справі відповідач 16.12.2022 р. сплатив позивачу 222080 грн. платіжним дорученням № 8816.

У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 222080 грн. власних коштів як неповернутого авансу за договором, 9893 грн. 3% річних, 61936,42 грн. інфляційних втрат та 89117,96 грн. пені. Отже, у позові об`єднані кілька майнових вимог з одної підстави.

Після відкриття провадження у справі позивач подав суду заяву про зменшення позовних вимог, зазначивши про оплату відповідачем основного боргу в сумі 222080 грн. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог Фермерське господарство "Корсойл-Агро" просить суд стягнути з відповідача 83713,73 грн. в т.ч.: 73126, 73 грн. інфляційних втрат та 10587 грн. 3% річних, обрахованих за період прострочення повернення коштів з 15.05.2021 р. до 16.12.2022 р., а також стягнути 17000 грн. витрат на оплату правничої допомоги у даній справі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана заява подана з дотриманням норм ч.2 ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду і спір вирішеной про стягнення з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог з новою ціною позову 83713,73 грн.

Колегія суддів з також оцінкою не погоджується. Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В даному випадку позивач збільшив позовні вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, натомість не підтримав свої вимоги про стягнення боргу і пені, оскільки відповідач сплатив кошти після звернення позивачем з позовом до суду. Отже, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі відповідно до п.2 ч.2 ст.185 ГПК України в частині вимог про стягнення 222080 грн. коштів як неповернутого авансу за договором та 89117,96 грн. пені, і розглянути справу за заявою про збільшення позовних вимог про стягнення 73126, 73 грн. інфляційних втрат та 10587 грн. 3% річних, обрахованих за період прострочення повернення коштів з 15.05.2021 р. до 16.12.2022 р. - тих самих підстав, однак за період прострочення до фактичного повернення коштів. У зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального права рішення суду підлягає зміні відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України.

Колегією суддів встановлено, що спір у справі стосується зобов`язання із повернення попередньої оплати як простроченого грошового зобов`язання із вимогою кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що договори є чинними, і зобов`язання з повернення коштів у АТ «Волиньгаз» не виникло.

Так, зобов`язання сторін за договорами підряду і приєднання припинились за згодою сторін шляхом обміну листами. При цьому відповідач листом № 430-Лв-2596-0521 від 14.05.2021 р. підтвердив скасування технічних умов та зобов`язався повернути сплачені кошти в суму 222 080,00 грн.

За наведених обставин кошти позивача в сумі 222080,00 грн. безпідставно набуті відповідачем у період з 15.05.2021 р. по 16.12.2022 р. і підлягали поверненню відповідно до норм ст..1212 ЦК України.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду з застосування норм статті 625 ЦК України до відносин сторін, урегульованих нормами ст..1212 ЦК України, викладена у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц (провадження № 14-164цс19). Так, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості оплаченого позивачем товару з урахуванням установленого індексу інфляції та 3 % річних, оскільки відповідач товар не передав і кошти не повернув. Висновки Великої Палати Верховного Суду враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст.236 ГПК України.

Отже, оскільки після припинення договору, відповідач кошти позивачеві не повернув, у відповідача виникло грошове зобов`язання, яке несвоєчасно виконане, і період з 15.05.2021 по 16.12.2022 є простроченням виконання грошового зобов`язання в сумі 222080,00 грн. як безпідставно набутих коштів.

Перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення з 15.05.2021 по 16.12.2022 з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення таких позовних вимог, колегія суддів встановила, що розрахунки є арифметично правильними.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення 73126,73 грн. інфляційних втрат і 10587 грн. відсотків річних ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів погоджується із розподілом судових витрат у справі - на відповідача покладені витрати на судовий збір у справі в сумі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуючи рішення в повному обсязі, відповідач не наводить жодного заперечення стосовно розподілу судових витрат. Керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За відсутності в апеляційній скарзі будь яких заперечень щодо розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, кошти повернуто після звернення позивачем до суду із позовною заявою, що обумовлює покладення витрат на судовий збір на відповідача згідно з ч.9 ст.129 ГПК України.

Розмір витрат на правничу допомогу в сумі 17000 грн. покладений на відповідача судом першої інстанції після дослідження наданих позивачем доказів на підтвердження об`єму наданих послуг та з урахуванням того, що відповідач не спростував обґрунтованість заявлених позивачем витрат на правову допомогу.

Перевіривши висновки суду першої інстанції на підставі доказів у справі, колегія суддів, керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, погоджується із висновком про обґрунтованість та співмірність заявленої до відшкодування суми.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги і покладення на відповідача у зв`язку з цим витрат на судовий збір за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 129, п.2, 4 ч.1 ст.231, 269, 270, 277, 281-282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 13.02.2023 р. у справі № 903/941/22 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"(43000 Волинська обл., Луцький р-н., м. Луцьк, вул. Івана Франка, 12, ) на користь Фермерського господарства "Корсойл-агро" (45630, Волинська обл., Луцький р-н., с. Княгининок, вул. Бригадний двір, 16, ) 73126,73 грн. інфляційних втрат, 10587 грн. 3% річних, 2684,00 грн. витрат на судовий збір та 17000 грн. витрат на правничу допомогу. Видати наказ.

Закрити провадження у справі в частині 222080,00 грн. боргу і 89117,96 грн. пені."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/941/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.