ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа№ 910/13153/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023

у справі № 910/13153/22 (суддя: Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна"

до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни

про стягнення 271103,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 271 103,65 грн, з яких: 191 280,50 грн - основний борг, 30 642,49 грн - пеня, 44 446,42 грн - інфляційні втрати, 4 734,26 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором поставки від 25.03.2019 № 53, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в частині оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 191 280,50 грн основного боргу, 27 183,75 грн пені, 4 419,25 грн трьох процентів річних, 42 769,46 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 3 996,56 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини прострочки виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 25.03.2019 № 53, керуючись приписами статей 193, 265 Господарського кодексу України та статей 509, 525, 526, 530, 610, 629, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині основного боргу. При цьому, здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що на користь ТОВ "Фірма "Дісна" з ФОП Мельник І.В. підлягає стягненню пеня у розмірі 27 183,75 грн, три проценти річних в сумі 4 419,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 42 769,46 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Мельник І.В. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні стягнення штрафних санкцій з відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що при ухваленні спірного рішення в частині стягнення штрафних санкцій суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зокрема скаржник зазначає про те, що здійснює свою господарську діяльність з роздрібного продажу товарів, в тому числі алкогольних напоїв через мережу магазинів "RC Market". Один з магазинів знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Нова Басань, вул. Поштова, буд. 2/Б, а інший - Київська область, Броварський район, с. Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130/А. Так, с. Нова Басань було окуповано з 28.02.2022, а с. Богданівка з 08.03.2022. Вказані магазини були пограбовані, а товари, в першу чергу алкогольні вироби, викрадені або розбиті; з магазина за адресою: с. Нова Басань, вул. Поштова, буд. 2/Б, алкогольні вироби були переміщені до магазину за адресою: с. Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130/А, та зберігалися там на складі. Також, апелянт вказує, що позивач намагається перекласти свої збитки на відповідача, чим грубо порушує права останнього та умови спірного договору. Крім того, апелянт зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідач зазнав значних збитків на суму понад 10 000 000,00 грн, основним видом діяльності якого є оптова та роздрібна торгівля продовольчими та непродовольчими товарами, а тому фізично не має можливості виконувати свої зобов`язання в повному обсязі.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги апелянтом заявлено клопотання про розстрочення виконання зобов`язання по сплаті боргу для ФОП Мельник І.В. на один рік, шляхом сплати заборгованості помісячно рівними частинами з дня винесення судом такого рішення, в обґрунтування якого остання посилається на те, що через складні та невідворотні обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення, викликані військовою агресією російської федерації та повномасштабного вторгнення на територію України у відповідача відсутня можливість сплатити всю суму боргу одразу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2023 апеляційна скарга у справі № 910/13153/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ФОП Мельник І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13153/22.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 10.04.2023, надійшли матеріали справи № 910/13153/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 апеляційну скаргу ФОП Мельник І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду клопотання/заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 та доказів на підтвердження отримання повного тексту оскаржуваного рішення.

В межах строків встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023, представником ФОП Мельник І.В. подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 поновлено ФОП Мельник І.В строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мельник І.В на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22; призначено справу до розгляду на 22.05.2023; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі засобами електронного зв`язку, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оприлюднено на офіційному вебсайті Судова влада України.

15.05.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить скаргу ФОП Мельник І.В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також, позивач у відзиві не погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить відмовити у розстроченні боргу, так як заборгованість виникла до військової агресії російської федерації і, скрутне становище відповідача, на яке він посилається, ніяк не обумовлене наявною заборгованістю.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.05.2023 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати частково та ухвалити нове, в якому у задоволенні стягнення штрафних санкцій з ФОП Мельник І.В. на користь ТОВ "Фірма "Дісна" відмовити.

Представник позивача в судове засідання 22.05.2023 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся засобами електронного зв`язку, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оприлюднено на офіційному вебсайті Судова влада України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.03.2019 між ТОВ "Фірма "Дісна" (постачальник) та ФОП Мельник І.В. (покупець) укладено договір поставки № 53, за умовами якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари (алкогольні та безалкогольні напої), згідно із замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід`ємну частину цього договору, на умовах цього договору.

Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженої сторонами та діючої на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляється за цим договором, та їх ціни (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 2.13 договору право повернути товари постачальникові надається покупцеві у таких випадках: угода між сторонами; під час перевірки у момент продажу товари виявилися неякісними; закінчення терміну реалізації (продажу) та/або терміну (строку) придатності товару; з інших причин на власний розсуд покупця. Повернення товару здійснюватиметься в усій кількості за останньою ціною, за якою прийнято товари.

За умовами пункту 3.2 договору (в редакції протоколу розбіжностей) оплата партії товару виконується шляхом безготівкового переказу на рахунок постачальника не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Пунктом 6 договору встановлено, що будь-яка із сторін вважатиметься такою, що не несе відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за цим договором в тій мірі, в якій затримку чи перешкоду виконанню таких зобов`язань спричинено виникненням і дією обставин непереборної сили (форс-мажор). Належним доказом виникнення форс-мажору та строку їхньої тривалості для сторін цього договору визначатимуть відповідні документи, видані Торгово-промисловою палатою України, а також іншими уповноваженими державними органами (у разі можливості отримання такого підтвердження). Сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту настання таких обставин у письмовій формі повідомити іншу сторону про виникнення, характер та можливу тривалість таких обставин. Сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажору, у випадку виконання умов, передбачених цим договором, має право перенести строки виконання своїх зобов`язань за цим договором (цілком або частково) на період дії зазначених обставин та не несе відповідальності за їх несвоєчасне виконання.

У додатковій угоді від 20.12.2019 № 1 сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час його дії. У разі відсутності пропозицій будь-якої із сторін щодо припинення дії договору за 20 календарних днів до дати його закінчення, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

На виконання умов договору, у період з 15.11.2021 по 28.12.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 191 280,50 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: від 15.11.2021 № РН-0026588 на суму 18 055,76 грн (з урахуванням приміток у видатковій накладній), від 15.11.2021 № РН-0026589 на суму 8 235,47 грн, від 16.11.2021 № РН-0026691 на суму 4 793,35 грн (з урахуванням приміток у видатковій накладній), від 16.11.2021 № РН-0026704 на суму 8 736,67 грн (з урахуванням приміток у видатковій накладній), від 16.11.2021 № РН-0026711 на суму 5 256,79 грн, від 23.11.2021 № РН-0027211 на суму 9 153,83 грн, від 23.11.2021 № РН-0027213 на суму 10 954,00 грн (з урахуванням приміток у видатковій накладній), від 23.11.2021 № РН-0027214 на суму 4 063,90 грн, від 23.11.2021 № РН-0027221 на суму 3 576,89 грн, від 23.11.2021 № РН-0027332 на суму 2 406,66 грн, від 23.11.2021 № РН-0027346 на суму 3 539,94 грн, від 07.12.2021 № РН-0028547 на суму 17 189,16 грн, від 07.12.2021 № РН-0028537 на суму 14 335,32 грн, від 28.12.2021 № РН-0030514 на суму 17 088,66 грн, від 28.12.2021 № РН-0030516 на суму 14 902,20 грн, від 28.12.2021 № РН-0030517 на суму 7 857,41 грн, від 28.12.2021 № РН-0030519 на суму 5 204,38 грн, від 28.12.2021 № РН-0030518 на суму 16 131,00 грн, від 28.12.2021 № РН-0030574 на суму 5 772,06 грн, від 28.12.2021 № РН-0030587 на суму 7 012,55 грн (з урахуванням приміток у видатковій накладній), від 28.12.2021 № РН-0030589 на суму 7 064,50 грн.

Проте, відповідач за поставлений товар не розраховувався, внаслідок чого у ФОП Мельник І.В. виникла заборгованість перед ТОВ "Фірма "Дісна" в сумі 191 280,50 грн.

У зв`язку з тим, що ФОП Мельник І.В. не виконала взяті на себе зобов`язання з оплати вартості поставленого ТОВ "Фірма "Дісна" товару, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищенаведену суму заборгованості.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки від 25.03.2019 № 53.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 689 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось, між сторонами був укладений договір поставки від 25.03.2019 № 53.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання за вищенаведеним договором.

Зауваження, претензії, скарги з боку відповідача щодо якості, умов та порядку постачання товару відсутні.

Відповідач повинен був оплатити: товар, отриманий за видатковою накладною від 15.11.2021 № РН-0026588 - до 14.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 15.11.2021 №РН-0026589 - до 14.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 16.11.2021 № РН-0026691 - до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 16.11.2021 № РН-0026704 - до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 16.11.2021 № РН-0026711 - до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027211 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027213 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027214 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027221 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027332 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 23.11.2021 № РН-0027346 - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 07.12.2021 № РН-0028547 - до 07.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 07.12.2021 № РН-0028537 - до 07.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030514 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030516 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030517 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030518 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030574 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030587 - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030589 - до 28.02.2022.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за договором поставки від 25.03.2019 № 53 станом на час звернення до суду становила 191 280,50 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар згідно вказаного договору доведена та становить 191 280,50 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, після 24.02.2022 виконання зобов`язань за договором стало неможливим, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі статтею 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до пункту 6 договору сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту настання таких обставин у письмовій формі повідомити іншу сторону про виникнення, характер та можливу тривалість таких обставин. Сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажору, у випадку виконання умов, передбачених цим договором, має право перенести строки виконання своїх зобов`язань за цим договором (цілком або частково) на період дії зазначених обставин та не несе відповідальності за їх несвоєчасне виконання.

Натомість, матеріали справи не містять доказів повідомлення у письмовій формі відповідачем позивача про настання обставин форс-мажору у встановлені розділом 6 договору порядку та строки.

Належним доказом виникнення форс-мажору та строку їхньої тривалості для сторін цього договору визначатимуться відповідні документи, видані Торгово-промисловою палатою України, а також іншими уповноваженими державними органами (у разі можливості отримання такого підтвердження) (пункт 6 договору).

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракта, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що адресований "Всім кого це стосується", згідно якого на підставі статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракта, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Існування листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зобов`язаннями відповідача щодо оплати поставленого товару, а відтак вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Саме по собі посилання відповідача на наявність листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що він звернувся до ТПП України з метою отримання сертифікату, який засвідчує обставини форс-мажору у спірних правовідносинах.

Однак, станом на дату розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано відповідного сертифікату ТПП України, який би підтверджував настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

Разом із тим, із спірних видаткових накладних вбачається, що строк оплати товару за накладними від 15.11.2021 № РН-0026588, від 15.11.2021 № РН-0026589, від 16.11.2021 № РН-0026691, від 16.11.2021 № РН0026704, від 16.11.2021 № РН-0026711, від 23.11.2021 № РН-0027211, від 23.11.2021 № РН-0027213, від 23.11.2021 № РН-0027214, від 23.11.2021 № РН-0027221, від 23.11.2021 № РН-0027332, від 23.11.2021 № РН-0027346, від 07.12.2021 № РН-0028547, від 07.12.2021 № РН-0028537 настав до 24.02.2022.

За рештою спірних видаткових накладних строк оплати настав 28.02.2022 (відповідно до умов договору).

Однак, як вбачається з накладних, строк оплати по яким настав 28.02.2022, в них вказана конкретна адреса доставки, та лише за одною видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030519 товар було поставлено за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова 2/Б, що відповідно до довідки Новобасанської сільської ради Чернігівської області від 14.07.2022 перебувало під окупацією з 28.02.2022 по 31.03.2022.

Доказів того, що товар за спірними видатковими накладними, строк оплати по яким настав 28.02.2022, був поставлений за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130/А, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що форс-мажор не звільняє від виконання зобов`язання та не припиняє його існування. Однак, обставини форс-мажору безпосередньо впливають на строк виконання зобов`язання.

Оскільки товар за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030519 (строк оплати відповідно до договору настає 28.02.2022) був поставлений за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова 2/Б, що відповідно до довідки Новобасанської сільської ради Чернігівської області від 14.07.2022 перебувало під окупацією з 28.02.2022 по 31.03.2022, тоді як окупація російськими військами вказаного населеного пункту є форс-мажорною обставиною, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що строк оплати за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030519 продовжується на період дії форс-мажорної обставини, тобто на період окупації населеного пункту російськими військами (по 31.03.2022).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 191 280,50 грн відповідачем суду не надано.

При цьому, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії двох накладних на повернення товару.

Проте, оскільки ці дві накладні на повернення товару не підписані позивачем, місцевий господарський суд обґрунтовано не прийняв їх у якості належних та допустимих доказів повернення товару на зазначену в них суму.

Відповідач зазначив і про те, що позивач намагається перекласти свої збитки на відповідача, чим грубо порушує права останнього та умови договору. Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідач зазнав значних збитків на суму понад 10 000 000,00 грн, основним видом діяльності якого є оптова та роздрібна торгівля продовольчими та непродовольчими товарами, а тому відповідач фізично не має можливості виконувати свої зобов`язання в повному обсязі.

Однак, предметом даного позову є стягнення з відповідача боргу за отриманий та неоплачений останнім товар, жодних сум збитків позивач до стягнення не заявляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність та розмір заборгованості ФОП Мельник І.В. за договором поставки від 25.03.2019 № 53 (за спірними видатковими накладними) у сумі 191 280,50 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 191 280,50 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

З підстав порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 30 642,49 грн пені, нарахованої за загальний період з 15.01.2022 по 26.08.2022.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений товар підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.4 договору (в редакції Протоколу розбіжностей) передбачено, що за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж в статті 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій здійснюється за шість місяців.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума пені підлягає задоволенню у сумі 27 968,40 грн.

Разом із тим, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини та те, що поставка товару за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030519 була здійснена у населений пункт, який згодом перебував під окупацією, зважаючи на відсутність доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені, нарахованої за прострочення оплати відповідачем товару, поставленого позивачем за видатковою накладною від 28.12.2021 № РН-0030519 (за розрахунком суду пеня становить 785,65 грн), до 1 грн.

Отже, на користь ТОВ "Фірма "Дісна" з ФОП Мельник І.В. підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 27 183,75 грн.

Посилання скаржника на невірні розрахунки пені відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки позивачем було надано до суду першої інстанції розрахунок пені, згідно з яким нарахування пені починається з 15.01.2022, а не 15.11.2021, як зазначає апелянт.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 44 446,40 грн та три проценти річних у розмірі 4 734,26 грн, нараховані за період з 15.01.2022 по 17.11.2022.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок вищенаведених компенсаційних виплат, нарахованих за період з 15.01.2022 по 17.11.2022, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем здійснений арифметично невірно, і до стягнення з відповідача підлягають 4 419,25 грн трьох процентів річних та 42 769,46 грн інфляційних втрат.

Щодо клопотання представника апелянта про розстрочення виконання судового рішення колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що подана відповідачем заява про розстрочення виконання судового рішення не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні спірного рішення в частині стягнення штрафних санкцій суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/13153/22.

4. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Мельник Інну Володимирівну.

5. Справу № 910/13153/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.06.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак