УХВАЛА

05 червня 2023 року

м. Київ

Cправа № 910/5241/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Банаська О. О.

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід колегії суддів у складі: Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я.

від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022

та рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2020

у справі за позовом

1. Фізичної особи-підприємця Черепанової Людмили Іванівни

2. ОСОБА_1

до

1. Департаменту державної служби охорони при МВС України 2. Департаменту поліції охорони Національної поліції України

3. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про відшкодування майнової шкоди 10 973 140 грн та моральної шкоди 2 040 000 грн

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі № 910/5241/20.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/5241/20 визначено колегію суддів Верховного Суду: Васьковський О. В. (головуючий), судді: Білоус В. В., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 04.04.2022.

Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 910/5241/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020, зупинено касаційне провадження у справі № 910/5241/20 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, зобов`язано ОСОБА_1 повідомити Верховний Суд про настання підстав для поновлення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту державної служби охорони при МВС України про поновлення касаційного провадження у справі № 910/5241/20 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Верховного Суду від 17.05.2023 поновлено касаційне провадження у справі № 910/5241/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020, повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 13.06.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2023 зупинено касаційне провадження у справі № 910/5241/20 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, повідомлено учасників справи, що судове засідання призначене на 13.06.2023 не відбудеться, зобов`язано ОСОБА_1 повідомити Верховний Суд про настання підстав для поновлення провадження у справі.

29.05.2023 на електронну пошту суду та 30.05.2023 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів: Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я. від розгляду справи № 910/5241/22.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована незгодою заявника із процесуальними діями суду під час постановлення ухвали суду від 17.05.2023 про поновлення провадження у справі (зокрема, на підставі неналежних та недопустимих доказів, явну прихильність до відповідача, створенням штучних процесуальних перепон для реалізації позивачем права на зупинення касаційного провадження) та ухвали від 24.05.2023 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали (щодо протиправних дій відповідача, що пов`язані з незаконним втручанням у приватне життя шляхом незаконного збору, зберігання та поширення конфіденційної інформації про позивача), а отже, на думку заявника, упередженістю колегії суддів та її спроможності ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У якості нормативної підстави для відводу заявник визначив приписи пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів: Васьковського О. В. (головуючого), Білоуса В. В., Погребняка В. Я. визнав доводи, викладені у заяві ОСОБА_1 про відвід колегії суддів необґрунтованими та ухвалою від 30.06.2023 справу передав на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід колегії суддів Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 910/5241/20 визначено суддю Верховного Суду Банаська О. О., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023.

За приписами частин сьомої, восьмої статті 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 910/5241/20 суд дійшов таких висновків.

Статтями 38, 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, серед яких, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У контексті поданої заяви, суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 ГПК України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями суддів не свідчить про їх упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість та не є підставою для відводу останніх відповідно до наведених норм ГПК України.

Виходячи з викладеного, cуд зазначає, що доводи cкаржника щодо необхідності відводу суддів саме з підстав незгоди з їх правовою позицією прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявників не влаштовує.

Отже, незгода з судовими рішеннями у справі № 910/5241/20 (ухвала від 17.05.2023 про поновлення провадження у справі та ухвали від 24.05.2023 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо протиправних дій відповідача, що пов`язані з незаконним втручанням у приватне життя шляхом незаконного збору, зберігання та поширення конфіденційної інформації про позивача) не може бути підставою для відводу суддів, передбаченої чинним процесуальним законодавством без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів проявлення цією колегією саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені таких судових рішень на користь однієї із сторін. Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності колегії суддів ним не зазначено.

Зважаючи на викладене, обставини, наведені у заяві про відвід колегії суддів Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я. від розгляду справи № 910/5241/20, жодним чином не свідчать про необ`єктивність чи упередженість, а всі доводи, що викладені у заяві про відвід, зводяться до незгоди заявника із зазначеними вище судовими рішеннями. Саме лише припущення не може бути покладено в основу будь-якого судового акта, в тому числі, й прийнятого за результатами розгляду заяви про відвід суддів. Обґрунтованих обставин, які б підтверджували недотримання суддями Васьковським О. В., Білоусом В. В. , Погребняком В. Я. об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду під час розгляду справи № 910/5241/20 скаржник не навів, а Верховний Суд не встановив, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О. В., Білоуса В. В., Погребняка В. Я. від розгляду справи № 910/5241/20 відмовити.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Банасько