УХВАЛА

12 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 906/535/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія",

на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир - Агробудіндустрія"

про стягнення 1 070 382,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", позивач, скаржник) звернулося 28.04.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило: скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 (повний текст постанови виготовлено 10.04.2023) зі справи № 906/535/22 у частині позовних вимог про стягнення 290 488,47 грн, з яких: 279 180,59 грн боргу за споживання електроенергії (втрат у трансформаторі); 640,08 грн 3% річних та 10 667,80 грн пені, щодо яких було відмовлено; ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 зі справи № 906/535/22.

Судовий акт касаційної інстанції мотивований тим, що позивачем подано касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, враховуючи вимоги положення пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" вдруге звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 зі справи № 906/535/22, з вимогами про їх скасування у частині позовних вимог, щодо яких було відмовлено та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому про прохальна частина касаційної скарги містить клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Позивач 28.04.2023 вже оскаржував до Верховного Суду рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023, залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 зі справи № 906/535/22.

Колегією суддів Верховного Суду під час первинного звернення позивача вже встановлено, що предметом позову є вимога про стягнення 1 070 382,20 грн боргу за неналежне виконання договору про постачання електроенергії від 29.03.2013 № 102-В, з яких: 1 026 461,34 грн. боргу за поставлену електроенергію, 2 486,09 грн. 3% річних та 41 434,77 грн. пені. Отже, сума позовних вимог не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому колегія суддів звертала увагу скаржника, що в силу вимог пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

В той же час, необхідність відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в контексті оскарження судових актів про відмову в задоволенні позовних вимог у сумі 290 488,47 грн) позивач не обґрунтував жодними доводами в розумінні вимог пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Відмовляючи вперше у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України за вказаною касаційною скаргою на рішення місцевого суду від 26.01.2023, переглянуте судом апеляційної інстанції і залишене без змін постановою апеляційного господарського суду від 05.04.2023, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що касаційну скаргу подано на судові акти, що не підлягають касаційному оскарженню. Так ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" оскаржило до Верховного Суду судові акти у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак взагалі не навело і не обґрунтувало підстав для звернення в розумінні вимог пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Вдруге звернувшись з касаційною скаргою 25.05.2023 на спірні судові акти, ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" обґрунтовує необхідність відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вказує на: фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики у питанні визначення обсягу спожитої електроенергії з урахуванням її втрат (або без такого врахування) в мережах і трансформаторних підстанціях; неможливість спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді аналогічних справ, щодо необхідності врахування втрат електроенергії при підрахунку загального обсягу електроенергії; значний суспільний інтерес цього спору за обставин не врахування судом апеляційної інстанції ряду постанов Верховного Суду, в яких містяться висновки щодо регулювання аналогічних правовідносин.

Отже, скаржник, повторно звертаючись з касаційною скаргою на зазначені вище спірні судові акти, вперше вказує підстави для звернення, визначені підпунктами "а-в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Між тим колегія суддів окрему звертає увагу скаржника на неналежне обґрунтування фундаментального значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики та значного суспільного інтересу зазначеного спору, як підстави для відкриття касаційного провадження у справі № 906/535/22.

Так згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Оцінивши доводи ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", щодо фундаментального значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики у питанні визначення обсягу спожитої електроенергії з урахуванням її втрат (або без такого врахування) в мережах і трансформаторних підстанціях та значного суспільного інтересу зазначеного спору, Верховний Суд дійшов висновку, що такі не відповідають кількісно-якісним критеріям правового питання, щодо якого можлива проблема невизначеності.

Щодо доводів скаржника про підставу відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, через неможливість спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді аналогічних справ.

Колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки позивачем не наводиться жодних відповідних спорів, в яких особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені спірними судовими рішеннями у справі № 906/535/22.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Поряд із цим у силу положень статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями повторно встановлювати фактичні обставини справи та надавати оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Отже, імперативним змістом пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України визначено процесуальне обмеження щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення, яке є загальним для всіх суб`єктів звернення.

Оскільки конструкцією вказаної норми встановлено імперативне правило щодо наслідків повторного подання касаційної скарги тією ж самою особою на теж саме судове рішення, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення, або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, то відмова у відкритті касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 293 ГПК України, не є реалізацією дискреції, а є виконанням судом процесуального обов`язку.

Пункт 3 частини першої статті 293 ГПК України не передбачає для суду касаційної інстанції можливості альтернативно обирати варіант дій та вирішувати про застосування чи не застосування цих положень процесуального закону на власний розсуд.

Відповідно, у випадку повторного подання касаційної скарги тією ж самою особою на те ж саме судове рішення, зокрема, якщо є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, суд касаційної інстанції зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.11.2022 у справі № 903/682/21.

З огляду на те, що ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 зі справи № 906/535/22 ухвалою Верховного Суду від 15.05.2023, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.

Зважаючи, що встановлено відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги не розглядається.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається; залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 43 ГПК України Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що подальші звернення з касаційною скаргою на одне і те ж саме судове рішення, за якою вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження, може бути розцінене Верховним Судом як зловживання процесуальними правами.

Керуючись статтею 234, пунктом 3 частини першої статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 зі справи № 906/535/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова