ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" червня 2023 р. м.Рівне Справа №918/181/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники учасників справи не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Господарський суду Рівненської області із заявою, в якій просить відкрити провадження у справі про неплатоспроможність. В даній заяві ОСОБА_1 зазначає про наявність прострочених зобов"язань перед кредиторами розмір яких більше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, наявність обставин припинення погашення кредиту чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів упродовж двох місяців, існування інших обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов"язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Ухвалою від 06.03.2023 прийнято до розгляду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ). Призначено заяву до слухання у підготовчому засіданні на 21 березня 2023 р. на 09:40 год. Зобов`язано заявника ОСОБА_1 надати суду в судове засідання: оригінали всіх поданих до суду документів для огляду.

Ухвалою від 21.03.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражну керуючу Мельник Ірину Анатоліївну (33022, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 94, офіс 29, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1856 від 06.02.2018 р.). Оприлюднено на офіційному веб-сайті повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 10 травня 2023 р. на 10:00 год., яке відбудеться в приміщенні господарського суду Рівненської області (за адресою 33013 , м. Рівне, вул. Набережна, 26А) в залі судових засідань №09.

24.04.2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" надійшла заява з вимогами до боржника.

Також 24.04.2023 від ОСОБА_2 надійшла заява з вимогами до боржника. У подальшому 01.05.2023 заявниця подала доказ сплати судового збору.

Ухвалою від 01 травня 2023 року прийнято заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та заяву ОСОБА_2 з вимогами до ОСОБА_1 до розгляду у попередньому засіданні на 10 травня 2023 р. на 10:00 год.

01 травня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшов звіт про надіслані кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог кредиторів.

10 травня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшов уточнений звіт про надіслані кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог кредиторів.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бережнюк В.В. розгляд зазначеної справи 10.05.2023 не відбувся.

Згідно з ч. 13 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою від 16.05.2023 призначено справу №918/181/23 до розгляду у судовому засіданні на 07 червня 2023 року на 10:00 год.

05.05.2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Акціонерного товариства "Сенс Банк" надійшла заява з вимогами до боржника.

Ухвалою від 16.05.2023 призначено заяву Банку до розгляду у судовому засіданні на 07 червня 2023 року на 10:00 год.

22 травня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшло клопотання про долучення Звіту про результати перевірки декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ;

29 травня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів у кількості 169 шт. на 270 арк.

30 травня 2023 року від представника боржника адвоката Павлюк І.А. надійшло клопотання про долучення декларацій про майновий стан боржника за 2020-2022 рр.

31 травня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів у кількості 3 шт. на 3 арк.

07 червня 2023 року від представника боржника адвоката Павлюк І.А. надійшло клопотання про проведення судового засідання 07.06.2023 року за відсутності боржника та його представника.

07 червня 2023 року від арбітражної керуючої Мельник Ірини Анатоліївни надійшли додаткові докази та клопотання про проведення судового засідання 07.06.2023 року за відсутності ОСОБА_3 .

У судове засідання 07.06.2023 представник боржника, арбітражний керуючий та представники кредиторів не прибули. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Явка до суду не визнавалася обов`язковою.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду та прийняття відповідного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу без участі боржника та арбітражного керуючого в даному судовому засіданні.

Судом встановлено наступне.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

В розумінні даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріях, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно з умовами статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність було здійснено 22 березня 2023 року за номером 70258, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет https://court.gov.ua/supreme/pro_sud/og_pov/?d=70258&v=1110c828bf&t=6 , тобто, строк на пред`явлення грошових вимог закінчується 21 квітня 2023 року (включно).

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно з положеннями статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною 1 статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 р. у справі № 916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі № 913/479/18).

Відповідно до норм визначених Кодексом України з процедур банкрутства за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включені до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена статтею 133 даного Кодексу.

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

Достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, розглянувши письмові заяви кредиторів з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, суд зазначає наступне.

Щодо грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк"ПриватБанк".

24 квітня 2023 року (сформовано в системі "Електронний суд" 21 квітня 2023 року о 18:46 год.) до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" надійшла заява з вимогами до боржника, у якій просить визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника ОСОБА_1 на суму 71 970,82 грн., з яких

- 9 718,18 грн. - заборгованість за кредитом,

- 58 381,39 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 2 000,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 1 529,96 грн. - штраф стягнутий за рішенням суду;

- 341,29 грн. - судові витрати стягнуті за рішенням суду.

та 5 368,00 грн. сплаченого судового збору за подання цієї заяви.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду вчасно у строк передбачений ч. 1 ст. 45 Кодексу, заява сформована в системі "Електронний суд" та надіслана суду 21.04.2023 року о 18:46 год. в останній робочий день тижня (п`ятницю). Оскільки о такій годині Господарським судом Рівненської області уже було завершено робочий день, тому заява була зареєстрована канцелярією у наступний робочий день 24.04.2023 (понеділок).

Щодо вказаної заяви суд зазначає, що 20 липня 2006 року боржником ОСОБА_1 було отримано кредит у розміри 10 000,00 грн. у вигляді відновленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказаний правочин був оформлений шляхом підписанням ОСОБА_1 анкети-заяви, яка підтверджувала те, що боржник ознайомився та погодився з Умовам надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Крім даного, підписавши анкету-заявку ОСОБА_1 надав згоду на те, що дана заявка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Розділом 6 даної Анкети-заявки від 20 липня 2006 року було визначено, що предметом надання банківських послуг було отримання кредитної картки "Універсальна" з кредитним лімітом 10 000,00 грн. Також в даній заявці було зафіксовано, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договорі 2,5 % на місяць із розрахунку в 360 днів в році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом могла бути здійснена шляхом внесення коштів на картку клієнта.

Однак у встановлений строк ОСОБА_1 кредитні кошти не повернув в повному обсязі, у зв`язку з чим банківська установа звернулася до суду з позовною заявою.

Рішенням від 27.01.2012 року Гощанського районного суду Рівненської області у справі № 2-514/11 за позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором позов було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 22 129,21 грн., судовий збір по справі у розмірі 221,29 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн.

На підтвердження обставин викладених в заяві кредитор надає: копію Анкети-Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.07.2006 р., розрахунок заборгованості, копію Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27.01.2012 року по справі № 2-514/11, копію виконавчого листа від 04.04.2012 р. на виконання Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27.01.2012 року по справі № 2-514/11, інформацію про виконавче провадження 58941423 та інші документи.

10 травня 2023 року арбітражна керуюча Мельник Ірина Анатоліївна за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами АТ КБ "ПриватБанк" подала повідомлення, в яких зазначає про часткове визнання грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , у розмірі 22 970 грн. 50 коп., підлягають включенню до Реєстру вимог кредиторів у справі № 918/181/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 з наступною черговістю: 21 440,54 грн. як вимоги 2 (другої) черги задоволення; 1 529,96 грн. як вимоги 3 (третьої) черги задоволення. Також, в порядку ст. 133 Кодексу окремо як витрати пов`язані з веденням справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 підлягає визнанню сума сплаченого судового збору в розмірі 5 368 грн. 00 коп.

На переконання ОСОБА_3 усі інші вимоги Банку підлягають відхиленню.

При укладені Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається, а Боржнику надано у користування кредитну картку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Отже, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області по справі № 2-514/11 від 27 січня 2012 позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 22 129,21 грн., судовий збір по справі у розмірі 221,29 грн. та інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Дана обставина підтверджує той факт, що банк вчинив дії щодо дострокового повернення кредитних коштів, через недотримання боржником положень кредитного договору, в результаті чого звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2006 року, яка виникла станом на 31 березня 2011 року в розмірі 22 129,21 грн., де 9 718,18 грн. заборгованість за кредитом, 9 881,07 грн. заборгованість за процентами щодо користування кредитними коштами, 1000,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 1 529,96 грн. штрафні санкції.

Цивільний кодекс України в ч. 5 ст. 11 закріплює норму про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки, судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою набуття, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. У зв`язку з цим, рішення суду може бути правоприпиняючим, правозмінюючим, правовідновлюючим. Сфера дії таких рішень суду універсальна, і тому може стосуватися як абсолютних прав (речової та інтелектуальної власності) і корпоративних прав, так і договірних та недоговірних зобов`язань.

Таким чином, Банку на підставі вказаного вище судового рішення підлягав поверненню борг в розмірі: 22 129,21 грн., де 9 718,18 грн. заборгованість за кредитом, 9 881,07 грн. заборгованість за процентами щодо користування кредитними коштами, 1000,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 1 529,96 грн. штрафні санкції.

Щодо вимог кредитора до боржника про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 квітня 2011 року по 31 травня 2019 року в розмірі 48 500,32 грн., суд зазначає про наступне.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Зважаючи на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України й охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Банк в судовому порядку стягнув з боржника заборгованість за кредитним лімітом та нараховані відсотки станом на 31.03.2011 року, що підтверджено рішенням винесеним у справі № 2-514/11 від 27.01.2012 року, яким з боржника стягнуто достроково заборгованість за кредитом та відповідно суму простроченої заборгованості, та борг за процентами.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось, у зв`язку з пред`явленням до боржника вимоги про дострокове погашення боргу по кредиту згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Враховуючи вищевказане, кредитор не може нараховувати проценти за кредитним договором після закінчення строку кредиту, або у разі пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту у порядку, передбачених положенням ст. 1050 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постановах Великої Палати Верховного суду: № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року, № 723/304/16-ц від 23.10.2019 p.. № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року та № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року.

Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та положень кредитного договору, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Таким чином, враховуючи те, що рішенням суду від 27 січня 2012 року по справі № 2-514/11 було стягнуто заборгованість по відсотках, що існувала на дату звернення з позовною заявою, то відповідно до вказаних вище норм, проведення нарахування відсотків та підвищених відсотків по Кредитному договору за період з 01.04.2011 року по 31.05.2019 року є безпідставним. У зв`язку з чим грошова вимога в розмірі 48 500,32 грн., що є процентами за користування кредитними коштами нараховані за період з дати звернення з позовною заявою до 31.05.2019 року є неправомірною.

Щодо заявленої вимоги про стягнення комісії за користуванням кредитними коштами в розмірі 2 000,00 грн.

Цивільний кодекс України в ч. 5 ст. 11 закріплює норму про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки, судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою набуття, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. У зв`язку з цим, рішення суду може бути правоприпиняючим, правозмінюючим, правовідновлюючим. Сфера дії таких рішень суду універсальна, і тому може стосуватися як абсолютних прав (речової та інтелектуальної власності) і корпоративних прав, так і договірних та недоговірних зобов`язань.

Таким чином, оскільки судове 27 січня 2012 року було винесено судове рішення щодо заборгованості ОСОБА_1 , то фактично всі правовідносини щодо повернення боржником визнаного судом боргу та порядок користування коштами врегульовувався уже не самими договірними правовідносинами, а порядком виконання рішення суду.

З наданого розрахунку встановлено, що до моменту винесення судового рішення 31.07.2011 року, банком було нараховано ще додатково комісію за користування кредитними коштами в розмірі 500,00 грн.

Оскільки дане нарахування відбулося до винесення судового рішення, то вказана сума боржником визнається та підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів. Однак, комісія, яка нарахована уже 01.08.2012 року не визнається так як порядок погашення боргу регулювався не договірними правовідносинами, а рішенням суду від 27.01.2012 року.

На підставі вказаного визнанню підлягає комісія за користування кредитними коштами в сума 1 500,00 грн. ( 1 000,00 грн., яка стягнута рішенням суду та 500,00 грн., яка нарахована 31.07.2011 року).

Згідно з нормами статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, для задоволення вимог кредиторів кошти від продажу майна боржника вносяться на окремий банківський рахунок, відкритий керуючим реалізацією.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" частково, в розмірі:

- 21 440,54 грн. як вимоги 2 (другої) черги задоволення.

- 1 529,96 грн. як вимоги 3 (третьої) черги задоволення.

У визнанні решти грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до фізичної особи ОСОБА_1 - 48 500,32 грн. нарахованих процентів за користування кредитними коштами та 500,00 грн. комісії за користування кредитними коштами - належить відмовити.

Згідно з нормами частини 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Суд також встановив, що АТ КБ "ПриватБанк" понесено витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність в розмірі 5 368,00 грн. судового збору.

Щодо грошових вимог Акціонерного товариства "Сенс Банк".

05 травня 2023 року (відправлено поштовим зв`язком через "Укрпошту" 02 травня 2023 року) до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Акціонерного товариства "Сенс Банк" надійшла заява з вимогами до боржника, у якій просить визнати грошові вимоги Акціонерного товариства "Сенс Банк" до боржника ОСОБА_1 на суму 480 062,37 грн., з яких

- 428 885,60 грн. - вимоги забезпечені заставою,

- 51 176,77 грн. - конкурсні вимоги;

та 5 368,00 грн. сплаченого судового збору за подання цієї заяви.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду поза межами строку передбаченого ч. 1 ст. 45 Кодексу, заява надіслана суду 02.05.2023 року згідно штемпелю відділення Укрпошти на поштовій накладній та описі вкаледнь у лист. Заява була зареєстрована канцелярією 05.05.2023 .

Щодо вказаної заяви суд зазначає, що банківською установою на підставі ряду укладених кредитних договорів було надано ОСОБА_1 в позику грошові кошти, які останній зобов`язувався повернути у визначені в кредитних договорах строки, у зв`язку з чим кредитор просить визнати його вимоги в сумі 480 062 грн. 37 коп. в т.ч. 428 885 грн. 60 коп. як ті, що забезпечені заставою, та 51 176 грн. 77 коп. як конкурсні.

На підтвердження обставин викладених в заяві зі сторони кредитора було надано: копію Протоколу позачергових Загальних зборів Акціонерів АТ "Альфа-Банк" за № 2/2022, копія витягу зі Статуту АТ "Сенс Банк", копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію витягу зі Статуту "АТ "Альфа-Банк", копію Кредитного договору від 01.10.2008 року № SМЕ0018258, копію Додаткової угоди від 27.05.2009 року до Кредитного договору від 01.10.2008 року № SМЕ0018258, копію Договору поруки від 01.10.2008 роду № SМЕ0018258/2, копію Договору застави рухомого майна від 01.10.2008 року № SМЕ0018258/1, копія Додаткової угоди до Договору застави рухомого майна від 01.10.2008 року № SМЕ0018258/1, копія висновку про вартість предмету застави від 13.04.2023 року, копія Договору застави рухомого майна від 27.05.2008 року № SМЕ0018258/5, копія висновку про вартість предмету застави від 13.04.2023 року, копія свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, копію Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 04.02.2010 року у справі № 57- 2/14/10, розрахунок заборгованості 3% ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду (за кредитним договором від 01.10.2008 року № SМЕ0018258), копію Кредитного договору від 06.10.2008 року № SМЕ0018438, копію Договору поруки від 06.10.2008 року № № SМЕ0018438/2, копію Додаткової угоди від 27.05.2009 року до Договору поруки від 06.10.2008 року № SМЕ0018438/2, копію Договору застави рухомого майна від 27.05.2009 року № SМЕ0018438/4, копію рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 18.03.2010 року у справі № 296-11/38/10, Розрахунок заборгованості 3% ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду (за кредитним договором від 06.10.2008 року № SМЕ0018438), копію Кредитного договору від 27.05.2009 року № SМЕ0018438-1, копію Договору поруки від 27.05.2009 року № SМЕ0018438/4-1, копія Договору застави рухомого майна від 27.05.2009 року № SМЕ0018438/1-1, копію Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 18.03.2010 року у справі № 297- 11/39/10, розрахунок заборгованості 3% ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду за кредитним договором від 27.05.2009 року № SМЕ0018438-1 та інші документи.

Так, 01 жовтня 2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № SME0018258 на задоволення неспоживчих потреб, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 20 000,00 дол. США строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування в розмірі 19% річних.

Того ж дня, 01.10.2008 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 01.10.2008 року № SME0018258, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018258/1, предметом застави на підставі якого став транспортний засіб: тип пасажирський автобус - D, марка ПАЗ, модель 4234, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір - білий, рік випуску 2006.

Відповідно до умов п. 3.3. даного Договору, за домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави була визначена в розмірі 20 398,74 дол. США, що за погодженим сторонами курсом еквівалентно 99 164,40 грн.

27.05.2009 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 01.10.2008 року № SME0018258, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018258/5, предметом застави на підставі якого став транспортний засіб: тип пасажирський автобус - D, марка Volkswagen, модель LT 35, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , колір - білий, рік випуску 2003.

Відповідно до умов п. 3.3. даного Договору, за домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави була визначена в розмірі 17 896,26 дол. США, що за погодженим сторонами курсом еквівалентно 136 351,60 грн.

Оскільки Позичальником були порушені взяті на себе договірні зобов`язання, в результаті чого в нього перед Кредитором виникла заборгованість за Кредитним договором від 01.10.2008 року № SME0018258, ПАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") звернувся із відповідною позовною заявою до Третейського суду.

Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 04.02.2010 року (справа № 57-2/14/10) позов ПАТ "Альфа-Банк" було задоволено в повному обсязі.

Згідно даного рішення суду було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором: за кредитом 129 905,54 грн., за відсотками 8 946,53 грн., пені 10 576,47 грн., а разом 149 428,54 грн. та витрати по справі 100,00 грн.

Враховуючи дане, банк на підставі даного рішення заявляє вимогу про стягнення на користь кредитора з боржника 149 428,54 грн., що включає в себе заборгованість за Кредитним договором від 01.10.2008 року № SME0018258 в розмірі 129 905,54 грн., заборгованість за відсотками 8 946,53 грн., пеню 10 576,47 грн. та компенсацію витрат по сплаті третейського збору в розмірі 100,00 грн.

Крім того, 06.10.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № SME0018438 на задоволення неспоживчих потреб, відповідно до якого останньому наданий був кредит у розмірі 22 000,00 дол. США строком на 60 місяців, зі сплатою процентів за користування в розмірі 19,7% річних.

Також, 06.10.2008 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 06.10.2008 року № SME0018438, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018438/1, предметом застави на підставі якого став транспортний засіб: тип пасажирський автобус - D, марка Volkswagen, модель LT 35, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , колір - білий, рік випуску 2003.

Відповідно до умов п. 3.3. даного Договору, за домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави була визначена в розмірі 22 400,92 дол. США, що за погодженим сторонами курсом еквівалентно 109 081,28 грн.

Встановлено також, що даний транспортний засіб був використаний як предмет забезпечення і щодо Кредитного договору № SME0018258 від 01 жовтня 2008 року.

В подальшому, 27.05.2009 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 06.10.2008 року № SME0018438, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018438/5, предметом застави на підставі якого став транспортний засіб: тип пасажирський автобус -D, марка ПАЗ, модель 4234, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір - білий, рік випуску 2006.

Відповідно до умов п. 3.3. даного Договору, за домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави була визначена в розмірі 16 269,23 дол. США, що за погодженим сторонами курсом еквівалентно 123 955,50 грн.

Встановлено також, що даний транспортний засіб був використаний як предмет забезпечення і щодо Кредитного договору № SME0018258 від 01 жовтня 2008 року.

Оскільки Позичальником були порушені взяті на себе договірні зобов`язання, в результаті чого в нього перед Кредитором виникла заборгованість за Кредитним договором від 06.10.2008 року № SME0018438, ПАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") звернувся із відповідною позовною заявою до Третейського суду.

Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 18.03.2010 року (справа № 296-11/38/10) позов ПАТ "Альфа-Банк" було задоволено в повному обсязі.

Згідно до даного рішення суду було стягнуто достроково з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором: за кредитом 162 904,51 грн., за відсотками 13 057,25 грн., пені 8 702,58 грн., а разом 184 664,34 грн. та судові витрати 100,00 грн.

В свою чергу, банк на підставі даного рішення заявляє вимогу про стягнення на користь кредитора з боржника заборгованість за кредитним договором: за кредитом 162 904,51 грн., за відсотками 13 057,25 грн., пені 8 702,58 грн., а разом 184 664,34 грн. та судові витрати 100,00 грн.

Також, 27.05.2009 року між ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № SME0018438-1, відповідно до якого останньому наданий кредит в розмірі 30 998,43 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою процентів за користування в розмірі 23% річних.

Відповідно до договору, цільове призначення Кредиту - на часткове повернення заборгованості за Кредитним договором від 01.10.2008 № SME0018258 та за Кредитним договором від 06.10.2008 року № SME0018438.

27.05.2009 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 27.05.2009 року № SME0018438-1, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018438/2-1 предметом застави на підставі якого є транспортний засіб: тип пасажирський автобус -D, марка ПАЗ, модель 4234, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір - білий, рік випуску 2006.. За домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави відповідно до договору становила 123 955,50 гривень.

Також, 27.05.2009 року, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 27.05.2009 року № SME0018438-1, між кредитором та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна № SME0018438/2-1 предметом застави на підставі якого є транспортний засіб: тип пасажирський автобус - D, марка Volkswagen, модель LT 35, номер шасі (кузова, рами) vin- НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , колір - білий, рік випуску 2003. За домовленістю сторін, оціночна вартість предмету застави відповідно до договору становила 136 351,60 гривень.

Оскільки Позичальником були порушені взяті на себе договірні зобов`язання, в результаті чого в них перед Кредитором виникла заборгованість за Кредитним договором від 27.05.2009 року № SME0018438-1, ПАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", зі зміною назви на АТ "Сенс Банк") звернувся із відповідною позовною заявою до Третейського суду.

Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 18.03.2010 року (справа № 297-11/39/10) позов ПАТ "Альфа-Банк" було задоволено в повному обсязі.

Згідно до даного рішення суду було стягнуто достроково з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором: за кредитом 26 509,22 грн., за відсотками 2 431,02 грн., пені 2 986,07 грн., а разом 31 926,31 грн. та судові витрати 10,00 грн.

В свою чергу, банк на підставі даного рішення заявляє вимогу про стягнення на користь кредитора з боржника заборгованість за кредитним договором: за кредитом 26 509,22 грн., за відсотками 2 431,02 грн., пені 2 986,07 грн., а разом 31 926,31 грн. та судові витрати 10,00 грн.

10 травня 2023 року арбітражна керуюча Мельник Ірина Анатоліївна за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами АТ "Сенс Банк" подала повідомлення, в яких зазначає про визнання грошових вимог АТ "Сенс Банк" до ОСОБА_1 , в частині 428 885 грн. 36 коп. забезпечені заставою; 210 грн. 00 коп. - 2 (друга) черга задоволення; 16 211 грн. 24 коп. - 3 (третя) черга задоволення. Також, в порядку ст. 133 Кодексу окремо як витрати пов`язані з веденням справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 підлягає визнанню сума сплаченого судового збору в розмірі 5 368 грн. 00 коп.

На переконання ОСОБА_3 усі інші вимоги Банку підлягають відхиленню (на суму 34 755,77 грн.).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Загальним правилом визначено, що у разі пред`явлення вимоги в порядку ст. 1048 ЦК України банком боржнику чи у разі закінчення кредитного договору на суму заборгованості не нараховуються проценти за користування кредитними коштами,- а застосовується інший порядок, передбачений ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Керуючись нормами ст. 599 ЦК України, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (платні від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 910/7252/17; від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Таким чином, оскільки рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 04.10.2010 року у справі N° 57-2/14/10, від 13.03.2010 року у справі № 296-11/38/10, від 18.03.2010 року у справі N° 297-11/39/10 станом на 31.01.2023 року не виконані ОСОБА_1 , таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17 висвітлено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Згідно приписів ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до п. 18 розділу "Прикінцевих та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця(позикодавгія) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На підставі даного, банком заявлено в заяві розраховані 3-ти % річних в розмірі 32 216 грн. 94 коп. та інфляційних втрат в розмірі 81 616 грн. 24 коп., що розраховано за період з 24.02.2019 року по 24.02.2022 роки.

Однак відповідно до правової позиції, що викладені в постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17, на яку ж своїй заяві посилається кредитор, стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Враховуючи дане, кредитор має право пред`явити вимогу щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат лише за три роки, що передували подачі даної заяви в суд, а отже за період з 02.05.2020 року по 21.03.2023 року. Однак, беручи до уваги приписи п. 18 розділу "Прикінцевих та перехідні положення" ЦК України, розрахунок має бути проведено за період з 02.05.2020 року по 24.02.2022 рік.

Також, необхідно врахувати і те, що в основі проведення даного розрахунку має лежати не вся сума боргу, що стягнута по судових рішеннях, а та його частина за мінусом неустойки.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Таким чином, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, враховуючи, що 3% річних та інфляційні на неустойку не нараховуються, підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів наступні суми розраховані за період з 02.05.2020 по 24.02.2022 року, а саме:

3% річних розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 04.02.2010 року у справі № 57-2/14/10 становить 7 570 грн. 29 коп.;

Інфляційні втрати розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 04.02.2010 року у справі № 57-2/14/10 становить 23 771 грн. 08 коп.;

3% річних розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 18.03.2010 року у справі № 296-11/38/10 становить 9 975 грн. 18 коп.;

Інфляційні втрати розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 18.03.2010 року у справі № 296-11/38/10 становить 31 322 грн. 53 коп.;

3% річних розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 18.03.2010 року у справі № 297-11/39/10 становить 1 577 грн. 84 коп.;

Інфляційні втрати розраховані на борг (тіло кредиту та відсотки за його користування) по рішенню суду від 18.03.2010 року у справі № 297-11/39/10 становить 4 954 грн. 49 коп.

Всього нараховано 3% річних 19 123 грн. 31 коп. (при заявлених кредитором 32 216 грн. 22 коп.) та інфляційні втрати 60 048 грн. 10 коп. (при заявлених кредитором 81 616 грн. 24 коп.).

Таким чином, з огляду на ст. 625 ЦК України, а також враховуючі вищезазначені рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 04.02.2010 року у справі № 57-2/14/10, від 18.03.2010 року у справі № 296-11/38/10, від 18.03.2010 року у справі № 297-11/39/10 загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Сенс Банк", що підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів: борг в сумі 445 306 грн. 60 коп., а саме: заборгованість за Кредитними договорами - 319 316 грн. 27 коп., заборгованість за відсотками 24 343 грн. 80 коп., пеня 22 265 грн. 12 коп., компенсація витрат по сплаті третейського збору 210 грн. 00 коп., 3% річних 19 123 грн. 31 коп., інфляційні втрати 60 048 грн. 10 коп.

Приписами ч. 2 ст. 45 Кодексу визначено, що забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

При зверненні з заявою з грошовими вимогами, кредитором було надано: Висновок суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Оціночна-КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА" ЕКСПЕРТ-КАПІТАЛ" від 13 квітня 2023 року щодо ринкової вартості автобуса Volkswagen LT 35, яким визначено, що ринкова вартість становить 248 608 грн. 00 коп.; Висновок суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Оціночна-КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА" ЕКСПЕРТ-КАПІТАЛ" від 13 квітня 2023 року щодо ринкової вартості автобуса ПАЗ 4234, яким визначено, що ринкова вартість становить 180 277 грн. 36 коп.

Загальна вартість транспортних засобів, що є предметом забезпечення, становить 428 885 грн. 36 коп.

Таким чином вимоги кредитора є забезпеченими в розмірі ринкової вартості предметів забезпечення - 428 885 грн. 36 коп.

Статтею 133 Кодексу встановлено порядок задоволення вимог кредиторів в справі про неплатоспроможність. Таким чином відповідно до п. 4 даної статті Кодексу вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Заявлені грошові вимоги кредитора Акціонерного товариства "Сенс Банк" до боржника ОСОБА_1 частково забезпечені заставою рухомого майна. Грошові вимоги АТ "Сенс Банк" слід визнати частково на суму 445 306 грн. 60 коп., які підлягають включенню до Реєстру вимог кредиторів у справі № 918/181/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 згідно наступної черговості:

- 428 885 грн. 36 коп. забезпечені заставою;

- 210 грн. 00 коп. - 2 (друга) черга задоволення;

- 16 211 грн. 24 коп. - 3 (третя) черга задоволення.

У частині грошових вимог на суму 34 755,77 грн. - слід відхилити як безпідставно заявлені.

АТ "Сенс Банк" понесено витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність в розмірі 5 368,00 грн. судового збору.

Відносно вимог кредитора ОСОБА_2 .

24 квітня 2023 року (відправлено поштовим зв`язком через "Укрпошту" 20 квітня 2023 року) до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від ОСОБА_2 надійшла заява з вимогами до боржника, у якій просить визнати грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 934 728,52 грн., з яких основний борг 914 215,00 грн. та 3% річних 20 513,52 грн, та 5 368,00 грн. сплаченого судового збору за подання цієї заяви.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду вчасно у межах строку передбаченого ч. 1 ст. 45 Кодексу, заява надіслана суду 20.04.2023 року згідно штемпелю відділення Укрпошти на поштовій накладній та описі вкаледнь у лист. Заява була зареєстрована канцелярією 24.04.2023 .

Заява фізичної особи ОСОБА_2 мотивована тим, що 18 червня 2018 року нею було надано ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 25 000,00 дол. США, які позичальник зобов`язувався повернути до 18 червня 2022 року. На підтвердження передачі боржник власноруч написав розписку, вказавши в ній свої паспортні дані, яку скріпив своїм підписом. Однак у встановлений строк ОСОБА_1 позику позичальнику не повернув в повному обсязі, у зв`язку з чим остання звернулася до суду з заявою про грошові вимоги до боржника в розмірі 25 560,96 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату подачі заяви 934 728 грн. 52 коп. (за курсом на 20 квітня 2023 року дату подачі заяви до поштового відділення) в т.ч. основний борг в 914 215 грн. 00 коп. та три проценти річних в сумі 20 513 грн. 52 коп.

01 травня 2023 року арбітражна керуюча Мельник Ірина Анатоліївна за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами ОСОБА_2 подала повідомлення, в яких зазначає про визнання грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в сумі 934 728 грн. 52 коп. - 2 (друга) черга задоволення. Також, в порядку ст. 133 Кодексу окремо як витрати пов`язані з веденням справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 підлягає визнанню сума сплаченого судового збору в розмірі 5 368 грн. 00 коп.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результати розгляду заяви фізичної особи кредитора з грошовими вимогами до боржника встановлено, що 18 червня 2018 року заявник позичив боржнику ОСОБА_1 кошти в сумі 25 000,00 дол. США. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 18 червня 2018 року, яка (згідно її змісту) була написана власноруч самим боржником, який у вказаному правочині виступив позичальником грошових коштів, факт складання та передачі грошових коштів свідками не підтверджується.

Відповідно до розписки від 18 червня 2018 року строк повернення коштів встановлено було датою 18 червня 2022 року.

Свої зобов`язання боржник у встановлений строк не виконав, кошти не повернув в повному обсязі, у зв`язку з чим кредитор звернувся в межах справи про банкрутство з грошовими вимогами до боржника на суму в розмірі 25 560,96 дол. США..

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

З розписки, наявної в матеріалах справи, встановлено, що дійсно боржник отримав у борг від ОСОБА_2 кошти в розмірі 25 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути 18 червня 2022 р.

Однак, ОСОБА_1 у вказані строки свого обов`язку не виконав, борг позикодавцю не повернув. Таким чином, фізичній особі ОСОБА_2 на підставі вказаної розписки підлягав поверненню борг в розмірі 25 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, виходячи із презумції правомірності правочину, судом визнається правочин позики, що укладений 18 червня 2018 року між кредитором та боржником, на підтвердження чого складено Розписку від 18 червня 2018 року як такий, що породжує відповідні права та обов`язки між його сторонами.

Також, кредитором було заявлено вимогу щодо стягнення 3-х процентів річних за період 21 червня 2022 року по 20 квітня 2023 року в розмірі 560,96 дол. США.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи дане, згідно до розписки строк погашення заборгованість визначався датою до 18 червня 2022 року.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином прострочення виконання зобов`язання розпочалося з 21 червня 2022 року (оскільки 18.06.2022 року було вихідним днем), а тому ОСОБА_2 має право на стягнення трьох процентів річних за період з 21 червня 2022 року по 20 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Кодексу з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника.

Розрахунок 3-х % річних ((25000,00 дол. США * 3,00% / 365 днів) * 276 днів)/100 % = 560,96 дол. США , що станом на дату звернення з заявою становить 20 513 грн. 52 коп. за курсом НБУ.

Отже, станом на 21 березня 2023 року грошові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 становлять 25 560,96 дол. США, що включає в себе основний борг в сумі 25 000,00 дол. США та три проценти річних в сумі 560,96 дол. США.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 45 Кодексу склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Датою подачі заяви є дата отримання даного документу відділом поштового зв`язку - Укрпошти, що в подальшому підтверджується відповідною відміткою на конверті про відправку.

Фізична особа ОСОБА_2 звернулася з вимогами до боржника до суду 20 квітня 2023 року. У зв`язку з чим зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, склад і розмір грошових вимог кредиторів має бути визначеним в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до офіційного курсу долара США до гривні за даними НБУ, що розміщенні на за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=20.04.2023&period=daily, на 20 квітня 2023 року за 1 долар США необхідно було сплатити 36,5686 грн., у зв`язку з чим грошові вимоги в гривневому еквіваленті на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами становить 914 215 грн. 00 коп. (25 000,00 доларів США * 36,5686 грн./дол. США) та 20 513 грн. 52 коп. (560,96 доларів США * 36,5686 грн./дол. США), всього на суму 934 728 грн. 52 коп.

Статтею 133 Кодексу встановлено порядок задоволення вимог кредиторів в справі про неплатоспроможність. Таким чином відповідно до п. 4 даної статті Кодексу вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Заявлені грошові вимоги кредитора ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 не забезпечені заставою, слід визнати на суму 934 728 грн. 52 коп., які підлягають включенню до Реєстру вимог кредиторів у справі № 918/181/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 - 2 (друга) черга задоволення.

ОСОБА_2 понесено витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність в розмірі 5 368,00 грн. судового збору.

Згідно з положеннями статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються:

1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали;

2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 45, 47, 122, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати частково вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), в розмірі:

- 21 440,54 грн. вимоги 2 (другої) черги задоволення.

- 1 529,96 грн. вимоги 3 (третьої) черги задоволення.

2. У визнанні решти грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

3. Заяву Акціонерного товариства "Сенс Банк" про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати частково вимоги кредитора Акціонерного товариства "Сенс Банк" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), в розмірі:

- 428 885 грн. 36 коп. забезпечені заставою;

- 210 грн. 00 коп. - 2 (друга) черга задоволення;

- 16 211 грн. 24 коп. - 3 (третя) черга задоволення.

4. У визнанні решти грошових вимог Акціонерного товариства "Сенс Банк" до фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

5. Заяву ОСОБА_2 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити. Визнати вимоги кредитора ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в розмірі:

- 934 728 грн. 52 коп. - 2 (друга) черга задоволення.

6. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 5 368,00 грн., витрати на оплату судового збору Акціонерного товариства "Сенс Банк" у розмірі 5 368,00 грн. та витрати на оплату судового збору ОСОБА_2 у розмірі 5 368,00 грн.

7. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 21 червня 2023 року.

8. Зобов`язати керуючого реструктуризацією надати суду до 05 липня 2023 року: реєстр вимог кредиторів боржника; докази організації та проведення зборів кредиторів.

9. Призначити судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на "25" липня 2023 р. на 10:00 год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. Набережна, 26-А, в залі судових засідань №09.

10. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили 07 червня 2023 року та може бути оскаржена у десятиденний строк до Північно-західного апеляційного господарського суду за правилами ст.ст.254-259 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Бережнюк В.В.