РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/13533/22
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танос Текнолоджи»

про стягнення 94 483 200, 00 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Овчинников О.В.;

від відповідача: Ольмезов В.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танос Текнолоджи" (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 94 483 200, 00 грн, з яких: 79 800 000, 00 грн сума попередньої оплати та 14 683 200, 00 грн штрафні санкції.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.179, 193, 232 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю товару №27-02/1 від 27.02.2022, в частині повної та своєчасної поставки товару.

Одночасно з пред`явленням позову, Міністерством оборони України подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 повернуто, з підстав викладених в ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 відстрочено Міністерству оборони України сплату судового збору до ухвалення судового рішення в справі, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/13533/22, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 11.01.2023.

10.01.2023 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та нерухоме майно, що належать відповідачу і які знаходяться (обліковуються) на його балансі на території України в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 95 352 790,50 грн.

У підготовче засідання 11.01.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 заяву Міністерства оборони України про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Танос Текнолоджи», що знаходяться в банківських установах та обліковуються на банківських рахунках на території України в межах суми позовних вимог у розмірі 95 352 790, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 відкладено підготовче засідання на 07.02.2023 та витребувано докази в порядку ст. 74 ГПК України.

17.01.2023 від представника позивача надійшла заява про виправлення описки в позові.

26.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

30.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку встановленого судом на надання доказів по справі, в зв`язку з тим, що вказані докази вилучені в рамках кримінального провадження.

07.02.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

У підготовче засідання 07.02.2023 з`явились представники позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, із урахуванням думки представників позивача, протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 21.03.2023.

17.03.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів на підтвердження поважності причин неможливості прибуття в засідання призначене на 21.03.2023.

20.03.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому останній просить поновити строк на його подання.

У підготовче засідання 21.03.2023 з`явились представники позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд протокольно ухвалою прийняв заяву позивача про виправлення описки в позові, також суд протокольною ухвалою задовольнив подане в засідання клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи та долучив подані документи до матеріалів справи. Крім того, суд, із урахуванням думки представника позивача, протокольною ухвалою відмовив відповідачу в задоволені клопотання про поновлення строку на подання відзиву, в зв`язку з тим, що останнім не наведено поважності причин пропуску на подання відзиву та залишив поданий відповідачем відзив без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2023.

04.04.2023 від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме платіжної інструкції про сплату судового збору.

Засідання призначене на 25.04.2023 не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відряджені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 судове засідання призначено на 30.05.2023.

Представник позивача в судовому засіданні 30.05.2023 надав пояснення по суті позовних вимог та позов просив задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 30.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2022 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладеного договір про закупівлю товару №27-02/1 (надалі - «договір»), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця балістичні захисні шоломи, надалі - «товар», а покупець зобов`язується сплатити та прийняти товар, визначений в асортименті, якості, та кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток 1), що додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно із п.3.3. договору сума договору становить 84 000 000, 00 грн.

Пунктом 4.2. договору визначено, що покупець протягом 3 робочих днів з моменту підписання договору здійснює попередню оплату в розмірі 100% від суми договору згідно виставленого рахунку.

Відповідно до п.5.1. договору товар має бути поставлений продавцем покупцю протягом 21 робочого дня після здійснення покупцем попередньої оплати згідно п.4.2 договору.

Згідно із п.7.2. договору у разі порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару, продавець сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Додатком №1 до договору сторони погодили специфікацію відповідно до якої продавець мав поставити товар - шоломи балістичні захисні середні та великі в кількості 10 000 штук на загальну суму 84 000 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем 02.03.2022 перераховано на рахунок відповідача передоплату за товар на загальну суму 84 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №286/3/2223 від 01.03.2022.

Відповідачем здійснено поставку на користь позивача оплаченого товару на суму 4 200 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі №275 від 21.04.2022.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання з поставки решти оплаченого товару, позивач звернувся до відповідача із претензією №286/2319 від 22.07.2022, в якій вимагав повернути отриману суму попередньої оплати в розмірі 79 800 000, 00 грн та сплатити штрафні санкції в розмірі 9 340 800, 00 грн.

17.08.2022 листом за вихідним №2 відповідач надав відповідь на претензію, в якій зазначив, що на рахунки та майно товариства в рамках кримінального провадження накладено арешт, що унеможливлює виконання зобов`язань за договором. Просив підписати додаткову угоду, якою збільшити строк поставки товару до 31.12.2022.

Доказів підписання обома сторонами додаткової угоди матеріали справи не містять.

Предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 79 800 000, 00 грн та штрафних санкцій у розмірі 14 683 200, 00 грн.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжне доручення №286/3/2223 від 01.03.2022) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача суми передоплати за товар у розмірі 84 000 000,00 грн.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.1. договору товар має бути поставлений продавцем покупцю протягом 21 робочого дня після здійснення покупцем попередньої оплати згідно п. 4.2 договору.

Відповідно до п. 6.3.1. договору продавець зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені даним договором.

Отже, враховуючи дату здійснення позивачем попередньої оплати - 02.03.2022 +21 робочий день, товар мав бути поставлений до 31.03.2022 включно.

Відповідачем здійснено поставку на користь позивача оплаченого товару 21.04.2022 на суму 4 200 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі №275 від 21.04.2022.

Доказів поставки відповідачем товару на решту суми попередньої оплати в розмірі 79 800 000, 00 грн матеріали справи не містять та відповідачем у порядку, передбаченому ГПК України, таких доказів суду не надано.

Отже, непоставленим залишився оплачений позивачем товар на загальну суму 79 800 000, 00 грн (84 000 000, 00 грн- 4 200 000, 00 грн). Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак відповідач кошти не повернув.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 692 Цивільного кодексу України законодавцем було унормовано загальні положення, якими врегульовано загальні питання оплати товару, порядку виконання такого обов`язку та наслідків його порушення, одночасно з цим закріпивши в приписах ст. 693 - 695 цього Кодексу спеціальні норми якими врегульовано правовідносини купівлі-продажу у випадках коли розрахунок за товар здійснюється шляхом попередньої оплати або ж продаж здійснюється з відстрочкою (у кредит) чи розстрочкою.

Визначаючи в таких положеннях наслідки порушення своїх обов`язків учасниками правовідносин купівлі-продажу законодавцем, зокрема, було встановлено, що:

- якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України);

- якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару (ч. 4 ст. 694 Цивільного кодексу України);

- якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару (ч. 2 ст. 695 Цивільного кодексу України).

Отже, законодавцем, зокрема, було визначено такі рівнозначні правові наслідки порушення зобов`язань з оплати чи поставки, а саме: якщо продавець не передав оплачений товар у встановлений строк, то покупець набуває право вимагати повернення суми попередньої оплати; і навпаки: якщо покупець прострочив оплату переданого товару, то продавець має право вимагати його повернення.

Однак, якщо питання моменту виникнення у продавця/покупця відповідних прав вимог є зрозумілим (з моменту порушення строків оплати/поставки), то встановлюючи такі наслідки законодавцем не було визначено чіткого моменту настання кореспондуючих таким правам обов`язків продавця/покупця з повернення передоплати чи повернення товару.

Тому, визначаючи такий момент слід керуватися загальними нормами, під правове рулювання яких підпадають питання виконання зобов`язань.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, із закінченням строку виконання зобов`язання продавця передати оплачений покупцем товар останньому таке зобов`язання припиняється і відповідно трансформується в зобов`язання з повернення сплаченої покупцем передоплати за його вимогою, і навпаки, із закінченням строку оплати покупцем товару, проданого в кредит, таке зобов`язання припиняється і трансформується в зобов`язання з повернення продавцю відповідного товару.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19, вирішуючи питання настання строку виконання обов`язку з повернення суми попередньої оплати, в порядку ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, вказала, що "вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у пункті 2.1 контракту строку поставки (30 листопада 2016 року), який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, частини першої статті 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 грудня 2016 року."

Відтак враховуючи, що в положеннях ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 694 Цивільного кодексу України закріплено рівнозначні наслідки тотожних за своєю суттю порушень, притримуючись висновків Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за можливе дійти висновку, що в силу приписів ч. 1 ст. 530 та ч. 4 ст. 694 Цивільного кодексу України у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити кошти) з наступного дня після строку поставки товару, тобто з 01.04.2022.

Доказів повернення відповідачем позивачу сплачених грошових коштів матеріали справи не містять.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 79 800 000, 00 грн попередньої оплати підлягає задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 14 683 200, 00 грн штрафних санкцій за загальний період прострочення зобов`язання з поставки товару з 01.04.2022 по 21.10.2022.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по поставці товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару, передбачена сторонами в пункті 7.2. договору відповідно до якого продавець сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару .

Суд відзначає, що сторонами погоджено вид неустойки саме у вигляді штрафу, який відповідно до ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу та встановлено, що він виконаний невірно, оскільки позивачем розраховано суму штрафу за кожен день прострочення за загальний період з 01.04.2021 по 21.10.2022, тобто за 204 дні, тоді як відповідно до п.7.2. договору штраф фактично розраховується у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов`язання - 84 000 000, 00 грн х 01,%, = 84 000, 00 грн.

Отже, за розрахунком суду стягненню з відповідача підлягає штраф у загальному розмірі 84 000, 00 грн, а позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 79 800 000, 00 грн попередньої оплати та 84 000, 00 грн штрафу.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Танос Текнолоджи» (01054, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 27, ідентифікаційний код 43885773) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) 79 800 000 (сімдесят дев`ять мільйонів вісімсот тисяч) грн 00 коп. попередньої оплати, 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) грн 00 коп. штрафу та 734 175 (сімсот тридцять чотири тисячі сто сімдесят п`ять) грн 72 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 05.06.2023.

Суддя Я.А.Карабань