ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/9894/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Жук О.Б.

від відповідача: Кулаков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023(повний текст складено та підписано 06.03.2023)

у справі № 910/9894/22(суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ"

про стягнення 2 185 363,07 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

28.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" про стягнення 2 185 363 грн 07 коп., в тому числі 1 721 832 грн 28 коп. основної заборгованості, 39 677 грн 14 коп. 3 % річних та 423 853 грн 65 коп. неустойки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки № 9092021 від 09.09.2021 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі попередньої оплати у сумі 1 721 832 грн 28 коп. Крім того, за неналежне виконання зобов`язань позивачем нараховано 39 677 грн 14 коп. 3 % річних та 423 853 грн 65 коп. неустойки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/9894/22 задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" 1 721 832 грн 28 коп. основної заборгованості, 211 926 грн 83 коп. пені, 39 677 грн 14 коп. 3 % річних, та 32 780 грн 45 коп. витрати по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з доведеності обставин неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, що був оплачений позивачем. При цьому, користуючись правом, наданим положеннями ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд вважав за можливе зменшити розмір присудженої до стягнення з відповідача пені на 50%.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати частково та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовну заяву, а саме в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 146 018,00 грн та трьох процентів річних у розмірі 440,96 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, апелянт стверджує, що:

- сторонами не погоджено коригування ціни товару у разі зміни курсу дол. США, у зв`язку з цим, на думку апелянта, поверненню підлягає аванс в сумі, що була сплачена позивачем без коригування на курсову різницю;

- в п. 8.3 Договору сторонами погоджено відповідальність, яка настає за несвоєчасну поставку товару, це не є відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не є пенею;

- сторонами в п. 8.3.1 Договору визначено чіткий порядок повернення попередньої оплати у разі невиконання постачальником умов поставки, а тому при вирішення питання стягнення 3 % річних слід керуватися даними положеннями договору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" в повному обсязі, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає що:

- сторони в договорі чітко визначили, що грошові зобов`язання підлягають сплаті в гривнях і встановлено грошовий еквівалент в іноземній валюті;

- відповідачем порушено зобов`язання з поставки товару на суму 41 172,46 дол. США, що в еквіваленті станом на час звернення з позовом становить 1 721 832,28 грн;

- позивач вправі нараховувати 3% річних з дати фактичного закінчення строку поставки товару, що встановлено нормами Цивільного кодексу України та підтверджено правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9894/22 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/9894/22. Копію ухвали надіслано суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі № 910/9894/22. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 24.05.2023. Явку учасників справи визнано не обов`язковою. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24.05.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 24.05.2023.

В судовому засіданні 24.05.2023 оголошено перерву до 31.05.2023.

Явка представників сторін

В судове засідання 31.05.2023 представники сторін не з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2023 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.05.2023 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.0.92021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" (відповідач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" (позивач у справі, покупець за договором) було укладено договір поставки № 9092021, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, загальна кількість товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються у специфікаціях, що є додатком додатками та невід`ємною невід`ємними частиною частинами цього договору.

Пунктом 2.2.1 договору визначений обов`язок постачальника своєчасно поставляти покупцю визначений цим договором товар.

У відповідності до пункту 3.1 договору поставка товару здійснюється силами і за рахунок постачальника. Умови та строки поставки товару вказуються у відповідних специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Строки поставки товару вказані у специфікаціях є остаточними і зміні не підлягають, якщо інше не передбачено умовами цього договору. Постачальник гарантує, що їм враховані всі можливі умови і фактори, що впливають на строки поставки товару (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору загальна вартість кожної окремої партії товару, що підлягає поставці, погоджується у Специфікаціях та включає в себе вартість упакування і доставки товару. Ціна договору складається з вартості поставленого та прийнятого покупцем товару згідно з підписаними сторонами видатковими накладними.

Згідно з пунктом 6.2 договору порядок оплати кожної окремої партії Товару, що підлягає поставці, визначається у додаткових специфікаціях, що є додатками та невід`ємними частинами цього договору.

Оплата здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України (гривні), на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, Зобов`язання по оплаті вважаються виконаними з дати списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (пункт 6.3 договору).

Пунктом 13.1 договору встановлено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами (в паперовому або електронному вигляді) та скріплення печатками Сторін і діє 1 (один) календарний рік, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором, у тому числі грошових.

Відповідно до підписаної між сторонами специфікації від 09.09.2021 до договору поставки обладнання № 9092021 від 09.09.2021 сторони узгодили найменування асортимент товару: іС5005 Картка доступна іСlass SEOS 8K - 1000 шт. вартість 68 550 грн 00 коп., HID SIGNO-20 (20TKS-03-000000) зчитувач смарт-карток - 250 шт. вартістю 886 465 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 2 специфікації загальна вартість товару, за умови поставки товару однією партією, складає: 1 146 018 грн 00 коп., що еквівалентно 41 795,00 Доларів США , за курсом купівлі Долара США (за інформацією, розміщеною на сайті ://minfin.com.ua/ua/currencv/contracts/ (Банківський курс "продажу" +2%)), далі - "Курс долара США".

Загальна вартість товару, визначена даною специфікацією, встановлена відповідно курсу гривні до долара США станом на дату підписання специфікації, який становить 27,42 гривень за один долар США (пункт 2.1. специфікації).

Умовами пункту 3.1 специфікації сторони визначили, що розрахунки за товар здійснюються у безготівковій формі банківським переказом коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 3.2 специфікації платіж по додатку здійснюється покупцем у гривнях в наступному порядку: 100% оплати за Товар шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок постачальника після писання договору.

Оплата за товар здійснюється у національній валюті України (гривні), шляхом перерахування грошових коштів на точний рахунок постачальника (пункт 4 специфікації).

Згідно з пунктом 5 специфікації строк поставки товару 60 (шістдесят) робочих днів з моменту зарахування попередньої оплати на поточний рахунок постачальника.

У відповідності до пункту 6 специфікації поставка товару на підставі даного договору здійснюється силами, засобами та за рахунок постачальника на умовах поставки відповідно до правил "Інкотермс" у редакції 2020 року: DDP, місце поставки: місто Київ, вул. Короленківська, 3.

Оскільки відповідач у встановлений в договорі строк поставку товару не здійснив, Товариство з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" звернулось до суду з позовом про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар на суму 41 172,46 дол. США, що в еквіваленті станом на час звернення з позовом становить 1 721 832,28 грн, на яку в порядку ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних за період з 03.12.2021 по 19.09.2022. Також за порушення зобов`язання з поставки товару позивачем в порядку п. 8.3 Договору нараховано неустойку (пеню).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом першої інстанції на підставі наданих доказів вірно встановлено, що на виконання умов договору позивачем платіжним дорученням № 14634 від 09.09.2021 було перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" грошові кошти у сумі 1 146 018 грн 00 коп. в якості попередньої оплати за товар згідно Договору.

Натомість, відповідач у встановлений в договорі (п. 5 специфікації) шістдесятиденний строк з моменту зарахування попередньої оплати на поточний рахунок постачальника поставку товару не здійснив. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Крім того, відповідно до опису вкладення у цінний лист, поштової накладної та фіскального чеку від 24.12.2021, позивач на адресу відповідача направив лист-претензію вих. № 2412-01 від 24.12.2021 відповідно до умов якого позивачем звернувся до відповідача з вимогою негайного виконання зобов`язань з поставки товару. У разі невиконання зобов`язання з поставки товару, позивач зазначив, що буде вимушений застосувати до відповідача санкції передбачені пунктами 8.3, 8.3.1 договору, а також вимагати відшкодування збитків завданих неналежним виконанням договору, вимагати повернення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Зазначений лист-претензія залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1, 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так, зокрема, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Крім того місцевим господарським судом підставно зауважено, що обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у зв`язку з невиконання відповідачем свої зобов`язань та з урахуванням положень ч. 2 ст. ст. 693 ЦК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відносно визначення позивачем розміру заявленої до стягнення суми попередньої плати, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, за загальним правилом зобов`язання має бути виражене і підлягає оплаті у гривнях, водночас сторони мають право визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а також з метою визначення суми, що підлягає сплаті у гривні, погодити порядок перерахунку суми платежу у гривні пропорційно до зміни курсу гривні до іноземної валюти.

В контексті вищенаведених норм, судова колегія звертає увагу на те, що у випадку якщо грошове зобов`язання певним чином виражене в іноземній валюті, то у складі такого зобов`язання виокремлюються два взаємопов`язаних елементи: валюта зобов`язання (грошова одиниця, в яких нарахована сума зобов`язання, що дає змогу визначити її вартісне значення) та валюта платежу (грошові знаки, що є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких має відбуватися їх фактичне виконання).

Як вже зазначалось у цій постанові, сторонами в договорі, зокрема, в специфікації визначили, що валютою зобов`язання є дол. США, зокрема, визначили вартість товару у розмірі 1 146 018 грн 00 коп., що еквівалентно 41 795,00 Доларів США.

Беручи до уваги те, що позивач, керуючись умовами правочину, здійснив оплату авансу за договірними зобов`язаннями у валюті, імперативно визначеній нормами чинного законодавства, в розмірі 1 146 018 грн, що є еквівалентом іноземної валюти, то місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що до спірних правовідносин підляганню застосуванню частини другої статті 533 Цивільного кодексу України, адже грошове зобов`язання (повернення попередньої оплати) відповідача триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на станом на 19.09.2022 (дата складання позовної заяви), еквівалентна 41 172,46 Доларів США, становила 1 721 832 грн 28 коп.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.

За наведених висновків, доводи апеляційної скарги про невірне визначення позивачем розміру суми авансу, про стягнення якої, зокрема, пред`явлено позову у цій справі, визнаються колегією неприйнятними та відхиляються за їх безпідставністю. Відтак, місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов в цій частині та присуджено до стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 1 721 832 грн 28 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки та 3% річних

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Поряд з цим, сторонами в договорі узгоджено процедуру повернення попередньої оплати, а саме згідно пп. 2.2.10 Договору у разі порушення взятих на себе зобов`язань постачальник зобов`язаний повернути покупцю в повному обсязі 100 % попередньої оплати в строк не пізніше 14 календарних днів з дати отримання відповідної письмової вимоги від покупця.

Однак ані умовами договору, ані положення чинного законодавства такої форми вимоги не передбачено, а відтак з урахуванням вищевикладених висновків така вимога може бути виражена у визначеній законом процесуальній формі, тобто у формі позову.

Разом з цим, колегія також зауважує, що сторонами в п. 8.3.1 Договору також було узгоджено, що у разі прострочення поставки товару більше ніж 7 календарних днів покупець має право відмовитися від договору в односторонньому порядку і вимагати від постачальника повернення попередньої оплати, сплаченої відповідно до положень цього договору та додатків до нього. Постачальник зобов`язується повернути попередню оплату протягом трьох банківських днів з моменту направлення покупцем відповідної вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач із заявою від 07.09.2022 № 0709-01 звернувся до відповідача, в якій повідомив про односторонню відмову від договору та вимагав здійснити повернення попередньої оплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання цієї вимоги. Тобто, позивач, скориставшись вищенаведеною умовою правочину (п. 8.3.1 Договору), фактично визначив відповідачу інший строк для повернення авансу, з порушенням якого настає відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України.

Вказана вимога згідно наявних у справі описів вкладення в цінний лист, поштових накладних та фіскальних чеків надіслана на адресу відповідача 15.09.2022. Згідно витягу відстеження пересилання рекомендованого листа 21.09.2022 відправлення не було вручено відповідачу під час доставки. При цьому належна організація отримання поштової кореспонденції, надісланої за адресою місцезнаходження юридичної особи, покладається на такого адресата.

Отже, виходячи із вищевстановлених обставин у даній справі та узгоджених сторонами в договорі умов, колегія вважає, що визначений у вимозі триденний строк для повернення авансу спливає 25.09.2022 (перший робочий день).

При цьому, позивач, звертаючись з позовом у цій справі, заявлено вимогу про стягнення 3 % річних за період з 03.12.2021 по 19.09.2022, тобто до дати виникнення прострочення з повернення авансу згідно визначеного в заяві від 07.09.2022 № 0709-01 строку. Відтак, вказані позовні вимоги не можуть бути визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, і як наслідок, резолютивна частина оскаржуваного рішення у відповідній частині підлягає зміні з прийняттям нового про відмову в стягненні 39 677,14 грн трьох відсотків річних.

Посилання відповідач у відзиві на апеляційну скаргу щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, відхиляються судом, оскільки наведені касаційною інстанцією висновки не є релевантними для справи, що розглядається, зважаючи на відмінність за фактично-доказовою базою, встановленими судами обставинами справи та зібраними і дослідженими в них доказами, а також положеннями договору.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 423 853, 65 грн пені, нарахованої за період з 03.12.2021 по 19.09.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Разом з цим, у відповідності до ч. 4 ст. 231 ГК України у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, Суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18.

Так, сторонами в п. 8.3 Договору погоджено, що за несвоєчасне постачання товару постачальник за кожен день прострочення поставки виплачує покупцеві неустойку у розмірі 1 (один) % від загальної вартості товару, строк поставки якого було прострочено.

Отже, сторони договору за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Оскільки факти порушення строків постачання підтверджено матеріалами справи, тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача за порушення строків постачання штрафних санкцій, встановлених договором, у вигляді нарахування та стягнення неустойки відповідно до умов договору за весь час прострочення поставки товару, є законним та обґрунтованим.

При цьому, викладення позивача в прохальній частині вимоги про стягнення пені саме по собі не змінює правової природи заявлених до стягнення сум неустойки, що визначені умовами п. 8.3 Договору. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення про задоволення вимог про стягнення пені і відхиляються за їх безпідставністю.

Неправильного застосування норм матеріального права при вирішення судом спору в частині стягнення пені, на чому наполягав відповідач у своїй скарзі, в даному випадку не встановлено.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/9894/22 в частині стягнення 3% річних та розподілу судових витрат в суді першої інстанції підлягає зміні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України. В цій частині приймається нове рішення, яким у задоволенні позову в стягненні 3% річних у розмірі 39 677 грн 14 коп. слід відмовити та, у зв`язку з цим, здійснити перерозподіл судових витрат. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/9894/22 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, розподіляється пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/9894/22 в частині стягнення 3% річних та розподілу судових витрат в суді першої інстанції змінити.

В цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в стягненні 3% річних у розмірі 39 677 (тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 14 коп. відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 262, ідентифікаційний код 40681594) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 1015, ідентифікаційний код 33742003) 32 185 (тридцять дві тисячі сто вісімдесят п`ять) грн 29 коп. витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/9894/22 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО Інфотех" (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 1015, ідентифікаційний код 33742003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Бастіон-Київ" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 262, ідентифікаційний код 40681594) 892 (вісімсот дев`яносто дві) грн 74 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 06.06.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова