ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2555/22

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Суткової Д.С. розглянувши справу

За позовом Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Міжнародні Авіалінії України, м. Київ

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, м. Київ

про зобов`язання вчинити дії

Представники сторін:

позивача Ярмак М.М.;

відповідача Амельченко Ю.В.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» звернулось до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про зобов`язання здійснити нарахування орендної плати за користування державним майном за договором оренди № 1651 від 23.01.2015 року у розмірі 50% від суми нарахованої орендної плати в період з 12.03.2020 р. по 22.02.2022 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Додатком 2 до Постанови № 611 «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» було встановлено, що нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2 здійснюється у розмірі 50 % орендарям, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечує, оскільки вважає, що позивач не підпадає під критерії, визначені Постановою № 611, а тому нараховує позивачу орендну плату у 100 % розмірі. За наявною у відповідача інформацією, позивачем не надано ніяких доказів, що пасажиропотік пов`язаний з діяльністю модуля та впливає на отримання доходів. Відповідно у спірний період позивач здійснював свою господарську діяльність, непов`язану з перевезенням пасажирів, відповідно до мети оренди.

Позивачем подана відповідь на відзив в якій зазначає, що вся діяльність авіакомпанії спрямована на забезпечення перевезення пасажирів; все майно, що орендується розташоване на території аеропорту; відповідачем наводиться надумана причина для ненадання знижки, яка не відповідає роз`ясненню Касаційного господарського суду у складі Верховного суду з приводу порядку та підстав для надання (застосування) знижки; відповідач не надає жодних доказів щодо своїх заперечень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.03.2023 р. по 21.04.2023 р. для підготовки вступної та резолютивної частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

23.01.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1651, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв.м., що розташоване за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31 серпня 2014 року і становить за незалежною оцінкою 288 000 грн. 00 коп. без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення модуля побутового призначення (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 3.1. договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 і становить за базовий місяць розрахунку серпень 2014 року 3 600,00 грн. згідно розрахунку орендної плати, який додається.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно п. 3.6. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу.

Орендар зобов`язується до 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних робіт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не буде надано у цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (пункт 5.17. договору).

Пунктом 8.4. договору визначено право орендодавця вимагати розірвання договору, якщо орендар, зокрема, не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату, а згідно п. 8.5. договору визначено право орендодавця відмовитись від договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом 3-х місяців підряд.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 23.01.2015 р. до 23.12.2017 р. включно (пункт 10.1. договору).

Згідно пункту 10.3. договору зміни до умов договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін, за умови погодження з балансоутримувачем та при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти державним майном. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору.

За змістом п. 10.6. договору чинність договору припиняється достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Листом № 02.2-09-76 від 06.10.2020 р. Авіакомпанія звернулась до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в якому посилаючись на факт укладення договору № 1651, а також на те, що позивач є транспортним підприємством з перевезення пасажирів, та на положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. № 611, просила здійснити перерахунок орендної плати, зменшивши її розмір на 50 % за період з 12.03.2020 р. по день завершення на території України карантину.

Листом № 01.3.1-10/120 від 13.10.2020 р. Авіакомпанія звернулась до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, згідно якого повідомила, що за змістом додатку 1 до Постанови № 611 орендар відноситься до переліку осіб, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном, які, окрім іншого, орендують приміщення з метою побутового обслуговування населення, до яких, враховуючи положення Галузевого класифікатора Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування, затвердженого наказом Мінекономіки від 19.02.2002 № 51 та Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 № 313, відносяться також і послуги з перевезення, з огляду на що, Авіакомпанія вимагала здійснити перерахунок орендної плати, звільнивши орендаря від її сплати за період з 12.03.2020 р. по день завершення на території України карантину.

Листом № 01-17-185 від 25.05.2021 р. Авіакомпанія звернулась до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в якому посилаючись на положення Постанови № 611, згідно якої на період дії карантину запроваджено зменшення орендної плати на 50 % для орендарів державного майна, яке використовується для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів, зазначила, що відноситься до вказаної категорії орендарів, однак Підприємство переконане, що отримання знижки у розмірі 50% можливе за умови внесення змін позивачем та відповідачем у договір оренди щодо розміру орендної плати.

З огляду на наведені обставини Авіакомпанія просила здійснити заходи по врегулюванню питання щодо застосування приписів Постанови № 611 за укладеними договорами оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.07.2022 року відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення від 19.07.2022 № 50-0201-1516 про відмову від договору оренди № 1651.

Мотивуючи причини відмови від договору відповідач посилаючись на ст. 782 Цивільного кодексу України зазначив, що станом на 18.07.2022 р. орендна плата, нарахована на підставі договору № 1651, розмір заборгованості якої становить 133 019,98 грн. та перевищує трьохмісячну орендну плату та не перерахована орендарем.

У зв`язку з відмовою від договору РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях вимагало від Авіакомпанії протягом трьох робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути балансоутримувачу орендоване державне нерухоме майно та підписати з балансоутримувачем у трьох примірниках Акти приймання-передачі державного нерухомого майна.

Підставою звернення до суду з позовом стало те, що позивач, як орендар, використовує нерухоме державне майно для ведення господарської діяльності у сфері пасажирських перевезень повітряним транспортом до/з аеропорту Бориспіль, а відтак, як стверджує позивач, в силу приписів Постанови № 611 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, починаючи з дати встановлення карантину, мало здійснюватись у розмірі 50 % від нарахованого розміру.

Проте, як вказує позивач, РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, ігноруючи вимоги названої вище постанови Уряду здійснювало нарахування орендної плати у 100 % розмірі, мотивувавши таке нарахування тим, що позивач не відноситься до будь-якої категорії осіб визначених Постановою № 611, для яких передбачається зменшення нарахованої орендної плати.

Позивач стверджує, що у низці судових проваджень, у яких розглядався спір про стягнення з Авіакомпанії заборгованості з орендної плати, з-поміж іншого і за договором № 1651, та у яких РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях приймало участь у якості третьої особи, суди дійшли висновків про наявність у позивача права на зменшення орендної плати на 50%. Однак, як наголошує позивач, відповідач не зважаючи на висновки судів та всупереч встановленого Постановою № 611 обов`язку для орендодавців здійснювати нарахування орендної плати у відповідності із вимогами цієї постанови, відмовився від договору, мотивувавши таке рішення наявністю у позивача більше трьох місяців заборгованості з орендної плати, нарахування якої відповідачем здійснювалось без її зниження на 50%.

Відтак, як вказує позивач, протиправні дії РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях призвели до порушення прав та інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку у спосіб визначений позивачем.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди) державного майна, правовідносини за яким регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майном для здійснення господарської діяльності.

Статтею 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням подальших змін з 12.03.2020 р. на всій території України встановлено карантин, який тривав протягом спірного періоду (з 12.03.2020 р. по 23.02.2022 р.).

Постановою № 611 врегульовані питання щодо звільнення (повного чи часткового) орендарів від орендної плати.

Так, пунктом 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, здійснюється у розмірі:

50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому, визначено, що орендодавцям державного майна необхідно забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до Постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 %, зокрема, до переліку орендарів, віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Як вбачається з умов пунктів 1.1., 1.2 договору № 1651, предметом оренди є державне нерухоме майно частина твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв.м., яке розташоване за адресою: 08307, Київська область, Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт Бориспіль та перебуває на балансі Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (балансоутримувач); майно передається в оренду з метою розміщення модуля побутового призначення.

Верховний Суд у постанові від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20, у якій досліджувалось питання щодо наявності у позивача права на нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном за договором № 1708 у розмірі 50 %, дійшов висновку про те, що за змістом пункту 1 додатку № 2 до Постанови № 611 Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 %, до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, що відповідач як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до пункту 2 Постанови № 611, має право на зниження орендної плати на 50 %.

Також, Верховний Суд зауважив, що з огляду на положення Постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати. За договором оренди орендодавцем державного майна є РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

При цьому Верховний Суд вказав, що оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на факти, встановлені судовими рішеннями у справі № 910/13397/20 та положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає встановленими обставини того, що позивач відноситься до кола орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 %, у зв`язку з чим Авіакомпанія у спірний період була звільнена від обов`язку сплачувати оренду у 100 відсотковому розмірі.

Відтак доводи відповідача відносно того, що застосування до позивача пп. 2 п. 1 Постанови № 611 є неможливим спростовуються наведеним вище висновком суду.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що листом голови Фонду державного майна України № 10-16-25418 від 11.12.2020 р. надано роз`яснення щодо застосування Постанови № 611 та зазначено, що вона була розроблена саме з метою надання підтримки орендарям державного майна.

Державна підтримка орендарям державного майна та будь-яка інша державна підтримка має базуватися на принципах справедливості, розумності та передбачуваності.

Суб`єкти, яким надається така підтримка мають перебувати у рівних можливостях на її отримання, не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої підтримки.

Ймовірно, державою було визначено, що в умовах триваючого карантину та суттєвого зниження пасажиропотоку в аеропортах, існуючі обмеження, ставлять орендарів у складне фінансове становище, тож цілком виправданим є встановлення на час існування карантину знижки зі сплати орендної плати, зокрема для орендарів, що орендують державне нерухоме майно в аеропортах.

З огляду на зміст Постанови № 611 та додатків до неї беззаперечним вбачається отримання 50 % знижки по орендній платі для орендарів, що орендують приміщення в аеропортах, з метою розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Поряд із цим відмова позивачу у застосуванні знижки згідно пункту 1 додатку 2 до Постанови № 611 свідчить про невиправдане та немотивоване обмеження позивача його права та охоронюваних законом інтересів, адже він також здійснює свою діяльність на території аеропорту Бориспіль, та його діяльність також залежить від пасажиропотоку цього аеропорту.

Суд вбачає незрозумілою логіку, яку переслідує відповідач, стверджуючи, що на позивача не розповсюджуються положення Постанови № 611, при цьому питання застосування до позивача приписів Постанови № 611 неодноразово досліджувалось судами, зокрема у справах №№ 911/1086/21, 910/13397/20, 911/226/22, у яких розглядався спір про стягнення з Авіакомпанії заборгованості та у яких суди дійшли висновків про безпідставність виставлення Авіакомпанії рахунків без урахування положень Постанови № 611 відповідно до якої Авіакомпанія має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на зменшення орендної плати на 50 %.

Суд відмічає, що РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях було учасником вказаних справ (третя особа), а тому об`єктивно не могло не знати про такі обставини.

Продовжуючи ігнорувати право позивача на зменшення орендної плати на 50 % свідчить про свідоме нехтування та навіть не повагу до висновків судів, зокрема Верховного Суду, який у правовідносинах щодо саме договору № 1651 вже визначився із наявністю у позивача відповідного права та кваліфікував дії відповідача, щодо нарахування та вимог про сплату орендної плати у 100% розмірі, як безпідставним та неправомірним.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що протягом спірного періоду (з 12.03.2020 р. по 23.02.2022 р.) орендодавець мав забезпечити нарахування Авіакомпанії орендної плати за договором № 1651 у відповідності із приписами додатку 2 Постанови № 611, здійснюючи таке нарахування у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати.

Проте, як слідує з матеріалів справи відповідач свідомо ігноруючи покладенні на нього Постановою № 611 обов`язки щодо здійснення нарахування орендної плати у розмірі 50% від нарахованої орендної плати, нарахування якої до того ж за висновками Верховного Суду сформованими у справі № 910/13397/20 не вимагає внесення змін до правочинів в частині порядку нарахування розміру орендної плати, здійснював таке нарахування у відповідності до п. 3.3. договору, за змістом якого орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, що призвело до того, що за позивачем, як стверджував відповідач, утворилась заборгованість по орендній платі за договором у розмірі 133 019,98 грн.

Наявність у позивача заборгованості стала підставою для звернення орендодавцем до орендаря з повідомленням № 50-0201-1516 від 19.07.2022 р. про відмову від договору, мотивувавши таку відмову тим, що орендна плата перевищує трьохмісячну орендну плату та не сплачена орендарем.

При цьому, позивач зазначав, що продовжував сплачувати щомісячну орендну плату у відповідності до вимог додатку 2 Постанови № 611, з розрахунку 50% від розміру нарахованої орендної плати та вказана заборгованість утворилась саме через порушення відповідачем приписів Постанови № 611, та якби останній вчинив усі необхідні дії передбачені нормативно-правовими актами, то позивач не вважався би таким, що порушив виконання своїх зобов`язань за договором. Натомість, як стверджує позивач та належним чином не спростовано відповідачем, станом на день звернення до суду у позивача наявна переплата за спірним договором у розмірі 1 468 007,69 грн.

Судом встановлено, що за умовами п. 8.5. договору орендодавець наділений правом відмови від договору, у випадку якщо орендар не вносить орендну плату протягом 3-х місяців підряд.

За приписами ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України, істотними умови договору оренди є, зокрема: строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним Кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/1684/18 дійшла висновку, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Частинами 2-4 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Матеріали справи свідчать про те, що РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях звернулось до Авіакомпанії з повідомленням № 50-02.01-1516 від 19.07.2022 р., у якому, посилаючись на статтю 782 Цивільного кодексу України та наявність у орендаря заборгованості, яка перевищує трьохмісячну орендну плату, повідомило про відмову від договору № 1651.

У справі № 910/4391/19, Верховним Судом зазначено, що ст. 782 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком - припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.

Отже, відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 Цивільного кодексу України, а також виходячи з положень ст.ст. 205, 654 Цивільного кодексу України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Додаткових вимог вказані положення Цивільного кодексу України не містять.

Також у зазначеній справі Верховний Суд вказав, що відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем.

Водночас для правильного вирішення цього спору суду також необхідно встановити наявність у орендодавця права на таку односторонню відмову від договору (невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд).

У постановах від 04.08.2021 р. у справі № 908/2282/20 та від 21.01.2020 р. у справі № 914/252/19 Верховний Суд вказав на те, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

Суд зазначає, що Постанова № 611 імперативно вказує про те, що орендодавці державного майна повинні забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину. А тому нарахування орендної плати починаючи з 12.03.2020 р. з урахуванням порядку визначеним вказаною постановою не ставиться у залежність від погодження сторонами внесення відповідних змін до договору оренди.

На переконання суду свідоме ухилення відповідачем покладених на нього постановою Уряду обов`язків щодо забезпечення належного нарахування орендної плати, не може породжувати негативні наслідки для позивача, адже останній сплачуючи щомісячно 50% орендної плати від нарахованого розміру, правомірно очікував, що зобов`язання покладенні на нього умовами договору ним виконанні належним чином та як наслідок відсутності з його боку порушень умов договору та відсутності у відповідача передумов для відмови від договору.

Тому, зважаючи на відсутність у позивача обов`язку сплачувати орендну плату, нарахування якої відповідачем здійснювалось за умовами п. 3.3. договору та без застосування приписів Постанови № 611, та сплату позивачем орендної плати у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку у орендодавця не виникало права на відмову від договору, адже Авіакомпанія належно сплачувала орендну плату, відтак заборгованості за три місяці не було.

Таким чином, правові підстави для відмови РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від укладеного з Авіакомпанією договору на підставі пункту 8.5. цього договору і статті 782 Цивільного кодексу України відсутні, а відтак вказаний договір не є припиненим, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, що кореспондуються за змістом зі статтею 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав чи законного інтересу, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав чи інтересу.

Отже, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі № 525/505/16-ц).

Оцінюючи належність позивачем обраного способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Підставою звернення до суду із розглядуваним позовом стало невиконання відповідачем вимог Постанови № 611, якою для відповідача встановлено обов`язок здійснювати нарахування орендної плати на період дії карантину у відповідності до приписів цієї постанови.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 236, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях здійснити нарахування Приватному акціонерному товариству Авіакомпанія Міжнародні Авіалінії України орендної плати за користування державним майном згідно з договором оренди № 1651 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, яке належить до держаної власності від 23.01.2015 року, а саме, частини твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації для розміщення модуля побутового призначення, загальною площею 180 кв.м., що розташовано за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, Держане підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" в розмірі 50% суми нарахованої орендної плати за період з 12.03.2020 року по 23.02.2022 року включно.

3. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, пр. Голосіївський, 50, код 43173325) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, код 14348681) 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 06.06.2023 року.

Суддя Л.Я. Мальована