РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2023Справа № 910/16047/21

За позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про визнання недійсним правочину

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. Оператор звернувся до суду з позовною заявою визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що односторонній правочин Товариства, оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам безспірності та відсутності спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, з огляду на що підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 у справі №910/16047/21, у задоволенні позову відмолено повністю.

Постановою Верховного суду від 09.03.2023 касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 у справі №910/16047/21 скасовано. Справу №910/16047/21 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 для нового розгляду справи визначено суддю Мельник В.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2023 відкрито провадження у справі № 910/16047/21 та призначено до розгляду на 28.04.2023.

10.04.2023 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив.

В підготовче засіданні 28.04.2023 представник позивач з?явися, надав усні пояснення.

В підготовче засіданні 28.04.2023 представник відповідача з?явився, надав усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 26.05.2023.

В судове засідання 26.05.2023 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 26.05.2023 представник відповідача з`явився, надав суду заперечення щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.05.2023 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не визнає вчинення відповідачем одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.08.2021 №1001ВИХ-21-6036, оскільки на думку позивача дане зарахування не відповідає вимогам які ставляться до таких правочинів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до положень статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до положень статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 зазначено, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Водночас, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається відсутність однієї з вимог до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме, безспірності та, як наслідок, наявність прямої заборони згідно положень статті 602 Цивільного кодексу України на здійснення зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі № 914/2326/18, аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги.

Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням. Таким чином, зобов`язання з оплати заборгованості за договором транспортування природного газу може бути припинено шляхом зарахування зустрічних заборгованості за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що односторонній правочин - заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036 є вчиненим у повній відповідності до норм чинного законодавства України, підстав для визнання його недійсним немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що в пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява №4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.05.2023.

Суддя В.І. Мельник