РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/1406/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-К»

про розірвання договору та стягнення 1854316,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: Стрижак В.П.;

від відповідача: Пашніна А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-К» про стягнення 1662031,41 грн, з яких 1365100,00 грн основного боргу, 25431,00 грн пені, 20902,19 грн 3% річних, 199039,61 грн інфляційних втрат та 51558,61 грн збитків.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021, не поставив позивачу у встановлені договором строки товар (ліфтове обладнання), у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача попередню оплату у розмірі 1365100,00 грн, а також 25431,00 грн пені, 20902,19 грн 3% річних, 199039,61 грн інфляційних втрат та 51558,61 грн збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 позовну заяву Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, встановлені судом в ухвалі від 01.02.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1406/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.03.2023, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 01.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.03.2023.

14.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд:

1) розірвати Договір поставки №СД030321 від 03.03.2021;

2) стягнути з відповідача 1365100,00 грн основного боргу, 25431,00 грн пені, 20902,19 грн 3% річних, 199039,61 грн інфляційних втрат та 243843,60 грн збитків.

14.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2023.

У підготовчому засіданні 22.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 29.03.2023.

У підготовчому засіданні 29.03.2023 судом було прийнято до розгляду подану позивачем заяву про зміну предмету позову; постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.04.2023.

17.04.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що саме у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021 Додаток №3 до вказаного договору не був погоджений заводом-виробником, з огляду на що строк виконання відповідачем обов`язку з поставки товару не настав.

У підготовчому засіданні 19.04.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні; підготовче засідання призначено на 10.05.2023.

25.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зауважив, що узгодження між сторонами Додатку №2 до договору є достатнім для виготовлення та поставки обладнання.

01.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

10.05.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 10.05.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.05.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.05.2023 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 30.05.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВС-К» (постачальник) та Фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» (покупець) укладено Договір поставки №СД030321, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у встановлений строк передати товар у власність покупця, в покупець оплатити та прийняти у постачальника обладнання в асортименті, у кількості та за ціною, що зазначаються у Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 покупець протягом 2-х днів здійснює оплату на підставі рахунків-фактур постачальника.

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 сторони погодились, що загальна сума (ціна) договору станом на дату підписання складає 4326018,00 грн.

Оплата ціни договору здійснюється в безготівковому порядку на підставі виставлених постачальником рахунків згідно з умовами, передбаченими в Специфікації №1 до договору, шляхом перерахування грошових коштів в національній грошовій одиниці України на поточний рахунок постачальника, зазначений в договорі, з урахуванням ПДВ (п. 2.4 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 передача обладнання у власність покупця здійснюється у погоджену в Специфікації №1 до договору сторонами дату поставки за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, буд. 13.

Відповідно до п. 9.1 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У Специфікації №1 до Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 (Додаток №1) сторони погодили, що постачальник поставляє покупцю:

1) ліфт з електричним керуванням вантажопасажирський MR 400 кг 10 зупинок CEO1800, CEO ASANSOR, у кількості 5 одиниць загальною вартістю 2021310,00 грн,

2) ліфт з електричним керуванням вантажопасажирський MR 1000 кг 10 зупинок CEO1800, CEO ASANSOR, у кількості 5 одиниць загальною вартістю 2304708,00 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) вказує на те, що відповідач не поставив у встановлений Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021 товар, у зв`язку з чим позивач просить суд 1) розірвати Договір поставки №СД030321 від 03.03.2021; 2) стягнути з відповідача 1365100,00 грн основного боргу, 25431,00 грн пені, 20902,19 грн 3% річних, 199039,61 грн інфляційних втрат та 243843,60 грн збитків.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що саме у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021 Додаток №3 до вказаного договору не був погоджений заводом-виробником, з огляду на що строк виконання відповідачем обов`язку з поставки товару не настав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

У п. 2 Специфікації №1 визначено, що перший авансовий платіж у розмірі 865000,08 грн покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 3-х днів з дати підписання договору.

Відповідно до п. 3 Специфікації №1 другий авансовий платіж у розмірі 865000,08 грн покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 1 календарного місяця з дати оплати першого платежу у розмірі 865000,08 грн.

Відповідно до п. 4 Специфікації №1 третій авансовий платіж у розмірі 865000,08 грн покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 1 календарного місяця з дати оплати другого платежу у розмірі 865000,08 грн.

Відповідно до п. 5 Специфікації №1 четвертий авансовий платіж у розмірі 865000,08 грн покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 1 календарного місяця з дати оплати третього платежу у розмірі 865000,08 грн.

Відповідно до п. 6 Специфікації №1 п`ятий авансовий платіж у розмірі 866017,68 грн покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 1 календарного місяця з дати оплати четвертого платежу у розмірі 865000,08 грн.

Судом встановлено, що 05.03.2021 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 190000,00 грн; 09.12.2021 - грошові кошти у розмірі 370000,00 грн, 29.12.2021 - грошові кошти у розмірі 305100,00 грн, 07.02.2022 - грошові кошти у розмірі 500000,00 грн, що разом становить 1365100,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучено до позовної заяви.

Таким чином, позивач лише 29.12.2021 у повному обсязі виконав свій обов`язок, передбачений Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021, зі сплати першого авансового платежу на суму 865000,08 грн.

У п. 5.4 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 сторонами погоджено, що у випадку прострочення покупцем виконання в повному обсязі грошових зобов`язань за умовами договору строк виконання зобов`язання постачальника щодо передачі обладнання збільшується відповідно на час прострочення покупця.

Згідно з п. 6.5 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 за наявності з боку покупця порушення/невиконання/несвоєчасного виконання своїх зобов`язань по даному договору та/або норм діючого законодавства постачальник вправі у кожному окремому випадку в односторонньому порядку продовжувати строки поставки обладнання, строки виконання інших своїх зобов`язань по договору, а також призупиняти поставку обладнання відповідно до строку порушення своїх зобов`язань покупцем.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У п. 8 Специфікації №1 до Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 сторони погодили, що строки поставки кожної партії обладнання складають 45 робочих днів з моменту здійснення відповідного платежу, визначеного у п.п. 2-6 цього додатку, та виконання п. 5.1.2 договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 постачальник зобов`язується за умови своєчасного здійснення оплат покупцем згідно з умовами договору та погодження сторонами Технічного завдання до договору передати обладнання покупцю впродовж 55 календарних днів від дати здійснення покупцем авансового платежу, який сплачується покупцем протягом 3-х днів від дати укладення договору, та отримання постачальником Технічного завдання (Додаток №3 до договору), погодженого сторонами договору та заводом-виготовлювачем.

Згідно з п. 5.1.1 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 постачальник протягом 4 робочих днів направляє Технічну специфікацію (Додаток №2) на адресу заводу-виробника обладнання для погодження.

У п. 5.1.2 Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 визначено, що протягом 2-х робочих днів постачальник надсилає покупцю погоджене заводом-виготовлювачем Технічне завдання (Додаток №3) для погодження. Покупець не пізніше ніж через 2 дні повертає постачальнику погоджене (підписане представником та скріплене печаткою) Технічне завдання (Додаток №3) до договору.

Отже, з погоджених між сторонами умов Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 вбачається, що неодмінними умовами виконання відповідачем обов`язку з поставки товару є своєчасна сплата позивачем чергового платежу, передбаченого умовами договору (Специфікацією), та погодження позивачем Технічного завдання (Додаток №3), погодженого заводом-виробником.

Матеріали справи не містять погодженого з виробником, а також між сторонами Технічного завдання до договору (Додаток №3).

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що достатнім для виконання відповідачем своїх зобов`язань є Додаток №2 до договору, оскільки з вищевикладених умов договору вбачається, що Додаток №2 (Технічна специфікація) та Додаток №3 (Технічне завдання) є різними документами; саме Додаток №3 погоджується спершу заводом-виробником, а потім сторонами, і саме при погодженні Додатку №3 у відповідача виникає обов`язок поставити товар (при виконанні позивачем обов`язку щодо сплати попередньої оплати).

При цьому, відповідач зауважив, що неможливо керуватись тільки Додатком №2. Додаток №3 у вигляді Технічного завдання є необхідним не тільки тому, що він передбачений умовами Договору, а й тому що у Додатку № 1 (Специфікація) і №2 (який містить основні дані) - описані основні базові дані обладнання, що поставляється, а саме: ціна, кількість обладнання, кількість зупинок ліфтів, базовий розмір дверей, тип їх відкриття, колір і матеріал, з якого будуть виготовлені компоненти обладнання.

Але оскільки ліфт є складним технічним обладнанням, необхідний проект, який викладається у Додатку №3 - Технічному завданні, у якому узгоджуються основні параметри кріплення та розташування основних частин ліфта, такі як противаги, механізм приводу, кріплення кронштейнів дверей та напрямних. Ці дані не впливають на вартість, але без них неможливо виготовити обладнання, оскільки ліфт є індивідуальним обладнанням. Якщо цими даними знехтувати, монтаж обладнання буде або неможливий, або буде необхідно проводити велику кількість робіт з підготовки шахти ліфта, що не завжди можливо.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач пояснив, що заводом-виробником ліфтів є товариство - резидент Республіки Туреччина на підставі укладеного з відповідачем Договору №СЕО-2020349 від 06.06.2020.

Як встановлено судом, позивач лише 29.12.2021 у повному обсязі виконав свій обов`язок, передбачений Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021, зі сплати першого авансового платежу на суму 865000,08 грн., тоді як відповідно до умов договору, позивач повинен був сплатити вказану суму грошових коштів у строк до 06.03.2021.

Як вказав відповідач, якби позивач своєчасно здійснив оплату, відповідач протягом 4-х робочих днів направив би заводу-виробнику Технічну специфікацію (Додаток №2) для того, щоб завод-виробник розробив Технічне завдання (Додаток №3), так як таке технічне завдання розроблюється конструкторами заводу-виробника і вони в подальшому здійснюють виготовлення ліфтів.

Після розробки Технічного завдання завод-виробник передає постачальнику (відповідачу) Технічне завдання, а постачальник направляє його покупцю (позивачу) для погодження, що передбачено умовами Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021.

В свою чергу, завод-виробник приступає до виготовлення обладнання після отримання повної попередньої оплати, а оскільки позивачем було прострочено виконання обов`язку зі сплати попередньої оплати на значний термін, то відповідач не надсилав заводу-виробнику Технічну специфікацію (Додаток №2) та не сплачував попередню оплату.

Відповідач пояснив, що він неодноразово повідомляв позивача у телефонній розмові та у листах про ситуацію, яка склалась.

Зокрема, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копію листа вих №1205/1 від 12.05.2021, адресованого позивачу, в яком відповідач повідомляє, що строк поставки обладнання відраховується з моменту здійснення повної суми відповідного платежу та виконання п. 5.1.2 договору. Також відповідач зазначив, що через незалежні від нього причини логістичні послуги та ціни на метал та комплектуючі постійно зростають. Тому можливе подорожчання обладнання, а гарантувати фіксовану ціну відповідач може лише за умови розрахунку в найближчі терміни.

А в листі вих. №0124 від 24.01.2022 відповідач повідомив позивача, що сума платежів, отриманих з порушенням строків оплати, є недостатньою для здійснення замовлення перед заводом-виробником. При цьому, відповідач зазначив, що є 2 шляхи подальшої співпраці: 1) погодити розмір і строк внесення позивачем авансового платежу, збільшеного на вартість збільшених цін логістичних послуг і цін на метал і комплектуючі та 2) внести зміни в існуючий договір, погодивши ту кількість товару, вартість якого на даний момент часу відповідає отриманій постачальником сумі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив, що доказом значного зростання ціни виготовлення обладнання за договором, є зокрема, надані відповідачу заводом-виготовлювачем обладнання рахунки-проформи, відповідно до яких, станом на 12.01.2021, вартість виготовлення одного ліфта з електричним керуванням вантажопасажирський МЕ, 400 кг, 10 зупинок, СЕ01800, СЕО А8АМ80К складала 9450,00 дол США, відповідно п`яти - 47250,00 дол США. Вартість виготовлення одного ліфта з електричним керуванням вантажопасажирський МЕ, 1000 кг, 10 зупинок, СЕ01800, СЕО А8АК80К складала 10700,00 дол США, відповідно п`яти - 53500,00 дол США.

Водночас, згідно рахунків-проформ, наданих станом на 19.01.2022, вартість виготовлення одного ліфта з електричним керуванням вантажопасажирський МЕ, 400 кг, 10 зупинок, СЕО 1800, СЕО А8А№ОК складала 11900,00 дол США, відповідно п`яти - 59500,00 дол США. Вартість виготовлення одного ліфта з електричним керуванням вантажопасажирський МЕ, 1000 кг, 10 зупинок, СЕО 1800, СЕО А8АК80К. складала 14200,00 дол США, відповідно п`яти - 71000,00 дол США.

Зазначена вартість вказана лише за виготовлення ліфтів заводом-виготовлювачем, водночас сюди не врахована вартість доставки, мита (5-10% від вартості), ПДВ 20% тощо.

На підтвердження вартості доставки відповідачем надано комерційну пропозицію вих. №3 від 28.02.2021, відповідно до якої станом на березень 2021 року вартість доставки обладнання з Туреччини в Україну складала 3300-3400 доларів США, а відповідно до комерційної пропозиції вих № 2 від 28.01.2022 станом на лютий 2022 р. вартість цієї ж доставки складає 4200-4500 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Таким чином, оскільки у п. 8 Специфікації №1 до Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 сторони погодили, що строки поставки кожної партії обладнання складають 45 робочих днів з моменту здійснення відповідного платежу, визначеного у п.п. 2-6 цього додатку, та виконання п. 5.1.2 договору (погодження Додатку №3), а судом встановлено, що Додаток №3 (Технічне завдання) погоджений не був з вищевикладених причин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав стверджувати про прострочення виконання відповідачем як постачальником обов`язку з поставки обладнання позивачу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

При вирішенні питання щодо розірвання договору з підстави, передбаченої договором, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №927/877/17).

З аналізу змісту статті 651 Цивільного кодексу України вбачається, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18.

Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Наведена правова позиція викладена у постанові у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 28.08.2019 у справі №910/5381/18.

Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності) Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-К», а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.

Втім, як встановлено судом, строк виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за Договором поставки №СД030321 від 03.03.2021 не настав з викладених вище судом обставин, у зв`язку з чим суд вважає необгрунтованими позовні вимоги Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» про розірвання Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» в частині розірвання Договору поставки №СД030321 від 03.03.2021 та стягнення з відповідача 1365100,00 грн основного боргу.

Крім того, суд дійшов висновку відмовити у позові Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» про стягнення з відповідача 25431,00 грн пені за прострочення поставки обладнання, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами настання строку виконання відповідачем обов`язку поставити товар.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 20902,19 грн 3% річних, 199039,61 грн інфляційних втрат та 243843,60 грн збитків також не підлягають задоволенню, оскільки з огляду на встановлені судом обставини справи позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку повернути позивачу попередню оплату (в частині 3% річних а інфляційних втрат) та не доведено існування всіх елементів складу правопорушення, таких як протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду (в частині збитків).

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 07.06.2023.

Суддя О.М. Спичак