Судді Північного апеляційного господарського суду Коротун О.М.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022
у справі № 910/3010/22
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про стягнення 109848,16 грн,
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на користь акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" 117,81 грн 3%, 2,66 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції установив, що позивач не вправі вимагати стягнення 106875,70 грн. боргу та інфляційних втрат, оскільки такі зобов`язання вважаються припиненими з моменту отримання позивачем заяви відповідача про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України") не погодився з висновком місцевого господарського суду про стягнення нарахованих на суму боргу 3 процентів річних та судових витрат.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у складі колегії судді: головуючий суддя - Кропивна Л.В., суддів: - Коротун О.М., Майданевич А.Г. було задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі № 910/3010/22 в частині задоволення позову та стягнення 117,81 грн 3%, 2,66 грн судового збору - скасовано, у цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції в указаній постанові дійшов висновку, що враховуючи, що грошові зобов`язання відповідача перед позивачем припинилися зарахування зустрічних однорідних вимог 16.10.2021 та 15.11.2021, відповідно, то нарахування річних та інфляційних за вказаний позивачем період є незаконним.

Не погоджуючись з указаною постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023, вважаю за необхідне в порядку ч. 3 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України письмово викласти свою окрему думку.

У даному випадку, суд першої інстанції, стягуючи 117,81 грн 3% обґрунтовано виходив з наступного.

По-перше, заяви від 16.10.2021 не існувало. Матеріали справи такої заяви взагалі не містять. Сторона посилається на заяву від 19.10.2021. Так, 24.10.2021 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» надіслало АТ «Оператор газорозподільної мереж «Криворіжгаз» заяву від 19.10.2021 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 62981,69 грн.

По-друге, 24.11.2021 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» надіслало АТ «Оператор газорозподільної мереж «Криворіжгаз» заяву від 15.11.2021 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 43894,01 грн.

Водночас, позивач отримав наведені заяви 28.10.2021 та 29.11.2021 відповідно.

А тому, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 117,81 грн 3% річних (67,30 грн (борг 62981,69 грн за 13 днів (з16.10.2021 по 28.10.2021) + 50,51 грн (борг 43894,01 грн за 14 днів (з16.11.2021 по 29.11.2021), виходячи із нарахування до дати отримання вказаних заяв.

Вказана позиція обґрунтовується наступним.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно із частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини 5 статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі № 910/9268/22.

Таким чином, з урахуванням вказаної вище правової позиції слід зазначити, що «сприйняття» заяв про зарахування від 19.10.2021 та від 15.11.2021 - відбулося саме з моменту отримання таких заяв іншою стороною, а не з дати складення їх відповідачем. А тому нарахування позивачем річних (на підстав ст. 625 ЦК України) до моменту «сприйняття» останнім заяв про зарахування - є правомірним.

За таких обставин, не погоджуюсь з ухваленою постановою суду апеляційної інстанції від 05.06.2023 у справі № 910/3010/22 з мотивів, викладених у даній окремій думці.

Вважаю, що апеляційна скаргу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

Суддя

Північного апеляційного

господарського суду О.М. Коротун

"07" червня 2023 р.