УХВАЛА

про відмову в поновленні пропущеного процесуального строку та залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат

09.06.2023Справа № 911/2730/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС"

про розподіл судових витрат

у справі № 911/2730/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 252 447,07 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач) про стягнення 252 447,07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 911/2730/21 позов було задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" завдану майнову шкоду в розмірі 106 182,50 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 592,74 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09.08.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, разом із клопотанням про поновлення процесуального строку на її подання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2022 відкладено вирішення питання про розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" про розподіл судових витрат до повернення матеріалів справи № 911/2730/21 з Північного апеляційного господарського суду.

30.05.2023 матеріали справи № 911/2730/21 повернулися до Господарського суду міста Києва.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви до суду позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме судовий збір - 3 795,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката - 50 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В силу ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Обставини справи свідчать про те, що рішення Господарського суду міста Києва у цій справі було ухвалено 29.06.2022 без участі представника позивача, явка якого обов`язковою судом не визнавалась, а подане ним клопотання про відкладення судового засідання було відхилено у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Із заявою про розподіл судових витрат з доказами понесення таких витрат позивач звернувся до Господарського суду міста Києва 01.08.2022 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля), тобто зі значним пропуском строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13.

Із правового контексту норм статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17.

В якості підстав для поновлення пропущеного строку на подання доказів понесених судових витрат позивач посилається на (1) запровадження згідно з наказом директора ТОВ "ІСАГІС" № 2/22 від 24.02.2022 режиму дистанційної роботи працівників підприємства, що спричинено військовою агресією Російської Федерації проти України, та введенням на території України воєнного стану; (2) подання ним заяви упродовж 5 днів з моменту отримання копії рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у цій справі.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги № 20/20 від 28.12.2020, Додаткової угоди № 01 від 31.01.2022 до цього договору, Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 09.02.2022, рахунків-фактур № 1 від 09.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 2 від 11.02.2022 на суму 2 500,00 грн, № 3 від 14.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 4 від 15.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 5 від 16.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 6 від 17.02.2022 на суму 10 000,00 грн, квитанцій до прибуткового касового ордера № 5 від 09.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 8 від 11.02.2022 на суму 2 500,00 грн, № 11 від 14.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 12 від 15.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 14 від 16.02.2022 на суму 10 000,00 грн, № 16 від 17.02.2022 на суму 10 000,00 грн.

Надані позивачем документи свідчать про їх існування задовго до ухвалення судом рішення в цій справі та до початку військової агресії Російської Федерації проти України, а документи додані в обґрунтування поважності пропуску встановлених статтею 129 Господарського процесуального кодексу України строків не підтверджують об`єктивної неможливості їх подання до суду в строки встановлені процесуальним законодавством.

Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, які би свідчили про об`єктивну неможливість ТОВ "ІСАГІС" виконати вимоги процесуального закону в установлений строк.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини звернувся до своєї усталеної практики, зазначивши про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Твердження позивача про те, що рішення було ухвалено без участі його представника не створює передумов для зміни порядку обрахунку строку на подання відповідних доказів та не відтермінує його.

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Для поновлення строку необхідним є наведення конкретних обставин, надання відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації особою своїх прав.

Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що наведені позивачем доводи в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ці доводи за своїм характером не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на подання доказів понесених витрат на правову допомогу та об`єктивно не свідчать про неможливість своєчасного їх подання, а відтак є такими, що носять виключно суб`єктивний характер, у зв`язку з чим заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" про розподіл судових витрат у справі № 911/2730/21 слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 119, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" про поновлення строку на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" про розподіл судових витрат у справі № 911/2730/21 залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай