ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 року м. Дніпро Справа № 904/3980/22

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Антоніка С.Г., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

Представник позивача Кузнецов І.С. (в режимі відеоконференції)

Представник відповідача Якимець Я.К. (ЦАГС)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі №904/3980/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь

про стягнення заборгованості в сумі 725 952 грн 80 коп. за договором поставки від 09.09.2021 № 2104574.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс" звернувся до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" із позовом про стягнення заборгованості в сумі 725 952 грн. 80 коп., з яких: 528 316 грн. 80 коп. - основний борг, 76 677 грн. 93 коп. - пеня, 12 602 грн. 88 коп. - 3% річних, 108 355 грн. 19 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки від 09.09.2021 № 2104574.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 року у справі №904/3980/22 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 106 000 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс" 422 316 грн. 80 коп. основного боргу, 69 124 грн. 74 коп. пені, 12 587 грн. 96 коп. 3% річних, 108 355 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 5 093 грн. 59 коп. витрат зі сплати судового збору, 29 687 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 року в справі №904/3980/22 в частині стягнення 69 124.74 грн. господарської санкції (пені) та 12587.96 грн., зменшивши розмір господарської санкції (пені) у 83 603.19 грн. на 95%, та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 3500 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховані докази на існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення господарської санкції (пені) та трьох процентів річних, стягнутих за нормою ч.2 ст.625 ЦК України, та витрат на професійну правничу допомогу; не наведені мотиви їх відхилення.

Зокрема, апелянт вказує на те, що поза увагою та оцінкою суду І інстанції залишились такі суттєві обставини, які, за його думкою, можуть бути підставою для зменшення розміру господарської санкції (пені) до стягнення, як: наявність у відповідача збитків в розмірі 377 582 431.60 грн. та 187 703 872.73 грн., а разом 565 286 304.33 грн., які спричинені руйнуваннями від пожеж, що спалахнули внаслідок влучання російських реактивних артилерійських снарядів 18.07.2022 року та 15.08.2022 року в частини адміністративної будівлі та виробничих потужностей відповідно .

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру витрат на правову допомогу, апелянт посилається на те, що предметом спору у справі №904/3980/22 є заборгованість за договором поставки, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі, а тому стягнутий розмір витрат на правову допомогу у розмірі 29 687 грн. 25 коп. є завищеним та не співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023року в справі № 904/3980/22 шляхом зменшення господарської санкції (пені) у 83 603.19 грн. на 95% та витрат на правову допомогу до 3500 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі №904/3980/22. Розгляд справи №904/3980/22 призначено в судовому засіданні на 03.05.2023 року об10:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань №207.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.05.2023 року розгляд справи №904/3980/22 призначено в судовому засіданні на 31.05.2023 року об 09:30 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань №207.

У зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О. відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.18р. зі змінами, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 904/3980/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Іванов О.Г., Антонік С.Г.

Товариством з обмеженою відповідальністю « Торговельний Будинок «Енергоальянс» надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, а представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

31.05.2023 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише відповідачем і лише в частині стягнення 69 124 грн. 74 коп. пені, 12 587 грн. 96 коп. 3% річних, та 29 687 грн. 25 коп. за послуги адвоката, колегія суддів саме в цій частині здійснює перегляд рішення суду першої інстанції.

Рішення суду в частині наявності підстав та розміру основного боргу відповідачем не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, між Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс" (постачальник) укладено договір поставки № 2104574 від 09.09.2021 (договір).

Сторонами підписані специфікації № 1/2104575 від 09.09.2021 та № 2/2105192 від 08.10.2021 до договору поставки, в яких визначили найменування товару, що підлягає поставці, його ціну та загальну вартість (а.с. 14, 19).

Згідно з умовами п. 2 вказаних специфікацій покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому-передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакету документів, згідно з п. 3.5. цього договору.

На виконання умов договору та специфікації № 1/2104575 від 09.09.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 91 110 грн. 41 коп., що підтверджується видатковою накладною № 14731 від 02.11.2021 (а.с. 15), який прийняти відповідачем на суму 90 752 грн. 41 коп., про що сторонами складений та підписаний акт приймання-передачі товару від 08.12.2021 (а.с. 17).

На виконання умов договору та специфікації № 2/2105192 від 08.10.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 437 564 грн. 39 коп., що підтверджується видатковою накладною № 17376 від 16.12.2021 (а.с. 20), який прийняти відповідачем на вказану суму, про що сторонами складений та підписаний акт приймання-передачі товару від 20.12.2021 (а.с. 22).

Відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 528 316 грн. 80 коп.

На підставі п.п. 10.3.1. договору позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у загальному розмірі 76 677 грн. 93 коп. за загальний період з 19.01.2022 по 30.07.2022 по кожній поставці окремо та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 12 602 грн. 88 коп. за загальний період з 08.01.2022 по 04.11.2022 та інфляційні втрати в сумі 108 355 грн. 19 коп. за період з січня по вересень 2022.

На час прийняття рішення відповідачем до матеріалів справи надані докази часткової оплати основного боргу на суму 106 000 грн. 00 коп. після звернення позивач із даним позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученнями від 12.01.2023 № 260506, від 15.02.2023 № 260505

Доказів оплати решти спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Звертаючись до суду із клопотанням про зменшення розміру пені, 3% річних на 95%, відповідач посилався на те, що причиною прострочення виконання господарського обов`язку з боку АТ НЗФ за цим договором поставки є саме військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої відповідач втратив більшість напрацьованих роками на внутрішньому ринку України логістичних ланцюжків, по яким здійснювалася поставка сировини та іншої продукції виробничо-технічного призначення - складових виробничого циклу з виробництва різних марок феросплавної продукції, а також збут готової продукції відповідача. Затримка, а в деяких випадках і неможливість поставки сировини для виробництва феросплавної продукції за рахунок знищення російськими військами українських національних залізничних колій та блокування морських портів України призвели до значного зменшення обсягу виробництва феросплавної продукції, що в свою чергу викликало часткову зупинку діяльності відповідача; що держава Україна станом на момент розгляду справи №904/4038/22 перед відповідачем має заборгованість з відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) за лютий - березень, травень - жовтень 2022 року в розмірі 1 376 215 155.00 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та 3% річних до 95%, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутні істотні обставини, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, виходячи з обставин винятковості, оскільки відповідачем не надано належних доказів в обґрунтування вимоги про зменшення пені та 3% річних, які б свідчили про винятковість таких обставин, та, зокрема, доказів на підтвердження скрутного фінансового становища АТ Нікопольський завод феросплавів", зокрема, але не виключно, збитковості діяльності підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 10.3.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, зазначений у Договорі та Специфікації до нього, більше ніж 10 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого Товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення, крім випадків, коли Постачальник:

- порушив строки надання документів, зазначених у п.3.5 цього договору, та несе відповідальність, передбачену п. 10.4 договору;

- у випадках, передбачених п. 9.2 даного договору.

Строк нарахування пені згідно з чинним законодавством України.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання за оплати поставленого товару, то з урахуванням норм ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та умов пп. 10.3.1. п. 10.3 договору господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача пеню за порушення строків оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № 14731 від 02.11.2021 та актом приймання-передачі товару від 08.12.2021 за період з 21.01.2022 по 11.07.2022, яка складає суму 11 462 грн. 15 коп. та пеню за порушення строків оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № 17376 від 16.12.2021 та актом приймання-передачі товару від 20.12.2021 за період з 30.01.2022 (за розрахунком позивача з 31.01.2022) по 19.07.2022, яка складає суму 57 662 грн. 59 коп., а всього 69 124 грн. 74 коп.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошових зобов`язань, з урахуванням граничного терміну оплати поставленого товару, суд першої інстанції дійшов також обгрунтованого висновку про стягнення на користь позивача 3% річних за порушення строків оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № 14731 від 02.11.2021 та актом приймання-передачі товару від 08.12.2021 за період з 10.01.2022 по 04.11.2022, сума яких складає 2 230 грн. 27 коп. та 3% за порушення строків оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № 17376 від 16.12.2021 та актом приймання-передачі товару від 20.12.2021 за період з 19.01.2022 (з 21.01.2022 за розрахунком позивача) по 04.11.2022, сума яких складає 10 357 грн. 69 коп., а всього 12 587 грн. 96 коп. та 108 355 грн. 19 коп. інфляційних втрат

В силу положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Одночасно з цим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при вирішенні даного клопотання враховано, що під час війни сторони знаходиться у рівних умовах ведення бізнесу та несуть тягар наслідків збройної агресії Російської Федерації.

При цьому, звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних або інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.

Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Крім того, судом вірно зазначено, що прострочення Відповідача виникло з 07.01.2022р. і 21.01.2022р., тобто більше, ніж за місяць до вищевказаних трагічних подій, а діяльність відповідача лише з серпня 2022р. знаходиться в стані часткового простою.

Отже, жодних вагомих пояснень причин прострочення оплати з 07.01.2022р. і 21.01.2022р., Відповідачем не наведено взагалі.

Таким чином, відповідачем не надано належних доказів в обґрунтування вимоги про зменшення пені та 3% річних, які б свідчили про винятковість таких обставин, та, зокрема, доказів на підтвердження скрутного фінансового становища АТ Нікопольський завод феросплавів", зокрема, але не виключно, збитковості діяльності підприємства, а тому, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Щодо доводів апелянта про неспівмірність стягнутих на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (п.12 ч.3 ст.2, ст.123, ч.2 ст126 ГПК).

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що 12.02.2019 між адвокатом Кузнецовим Іллею Сергійовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № б/н.

Відповідно до п.1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно п. 2.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

За умовами п. 3.1. договору за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату обумовлену сторонами винагороду.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата правової допомоги підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката.

Сума витрат, необхідних для виконання договору, наданої правової допомоги і послуг погоджується сторонами шляхом укладення письмових додаткових угод або без їх укладення за домовленістю. Право адвоката на отримання не внесеного (недовнесенного) гонорару або винагороди не залежить від результату виконання доручення і надання правової допомоги (п. 4.2. договору).

14.11.2022 сторони уклали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 12.02.2019 № б/н, у п. 1 якої погодили, що оплата наданої правової допомоги і витрат адвоката у справі №904/3980/22 в межах розгляду в суді першої інстанції (Господарському суді Дніпропетровської області) визначена у фіксованому розмірі 72 000,00 (сімдесят дві тисячі) грн. протягом 30 календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у цій справі, та підлягає перерахуванню клієнтом адвокату на визначений додатковою угодою картковий рахунок.

Приписами ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже у розумінні положень ч. 5 та 6 ст. 126 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Як встановлено судом першої інстанції, 09.01.2023 сторони підписали акт приймання-передачі наданої правової допомоги з детальним описом проведених робіт до договору про надання правової допомоги від 12.02.2019, в якому зазначили, що за період 03.11.2022 по 09.01.2023 у справі №904/3980/22 в межах розгляду в суді першої інстанції (Господарському суді Дніпропетровської області) адвокат надав клієнту наступну правову допомогу:

- аналіз договору поставки №2104574 від 09.09.2021р. між ТОВ "Торговельний Будинок "Енергоальянс" і Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів", документів щодо наявної заборгованості поставленого в межах специфікації № 1/2104574 від 02.11.2021 і № 2/2105192 від 08.10.2021 товару, консультація клієнта та роз`яснення з правових питань подання позову, підсудності, обрання способів захисту, доцільності розгляду в порядку спрощеного позовного провадження 3 години;

- підготовка позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області, за якою відкрито провадження у справі №904/3980/22 за позовом ТОВ Торговельний будинок "Енергоальянс" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів про стягнення грошових коштів 6 годин;

- подання через підсистему Електронний суд позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області, за якою відкрито провадження у справі №904/3980/22 за позовом ТОВ Торговельний будинок Енергоальянс до Акціонерного товариства"Нікопольський завод феросплавів про стягнення грошових коштів 1 година;

- підготовка і відправлення через систему "Електронний суд" у справі №904/3980/22 заяви про усунення недоліків позовної заяви 1 година;

- аналіз відзиву з додатками АТ "Нікопольський завод феросплавів" у справі № 904/3980/22, пошук судової практики з розгляду зазначених у відзиві заперечень і обставин, консультація клієнта та роз`яснення з правових питань по здійсненому аналізу відзиву з додатками 8 годин;

- підготовка і відправлення через підсистему Електронний суд до Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3980/22 відповіді на відзив і заяви про стягнення витрат на правову допомогу (в змісті одного документа) 12 годин.

Таким чином, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 12.02.2019 та додатковою угодою від 14.11.2022 до договору.

Водночас, оцінюючи надані позивачем докази на предмет обґрунтованості розміру заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновку про неприйнятність заявленого до стягнення фіксованого розміру цих витрат у сумі 72 000,00 грн. у зв`язку з їх неспівмірністю та нерозумністю та враховуючи заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, вважав прийнятною фіксовану суму за надання адвокатом у справі професійної правничої допомоги у розмірі 30 000 грн. 00 коп., що пропорційно розміру задоволених вимог складає 29 687 грн. 25 коп.

При цьому, суд врахував, що справа є малозначною за критерієм незначної складності, що розглядалася в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, тому не вимагала від адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, значних професійних зусиль для належного представництва інтересів позивача у справі; що підготовка позовної заяви у спорі, що виник між сторонами, не потребувала тривалого часу для аналізу договору, первинних документів: заборгованість відповідача стосується неналежного виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, оформленими безспірними актами; виконаний розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, позовні вимоги за якими судом задоволені частково, не є складним, оскільки унормований чинним законодавством та визначений усталеною судовою практикою й не потребує виняткових професійних знань.

Отже, з урахуванням характеру, предмета та складності спору (спір є стандартним-типовим, витікає з договору поставки товару), кількості його учасників (два учасника), обсягом матеріалів справи (не великий обсяг первинних документів), господарський суд зазначив, що спір у даній справі не вимагав від адвоката аналізу значного обсягу джерел права, судової практики та значних затрат часу на його врегулювання.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що в даному випадку, правильно встановивши всі обставини, врахувавши складність справи, категорію спорів, сталість судової практики, визнання позову відповідачем, незначний обсяг виконаної роботи - підготовка позову та відповіді на відзив, розгляд справи без участі сторін, суд все ж таки стягнув витрати у неспівмірному складності справи, обсягу виконаних робіт та розміру позовних вимог - розмірі - 30 000грн., що є підставою для зміни судового рішення в цій частині та стягнення на користь позивача 15000 грн. витрат на правову допомогу, що за розміром буде відповідати вищезазначеним критеріям.

Зокрема: предметом спору у справі №904/3980/22 є заборгованість за договором поставки, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі; заборгованість утворилась за двома специфікаціями, поставка товару за якими підтверджується лише двома видатковими накладними та двома актами прийому-передачі, відтак обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; визнання відповідачем позову в частині стягнення основної заборгованості та інфляційних втрат, відсутність заперечень відповідача щодо розрахунку пені та 3% річних, прийняття судом І інстанції позитивного для позивача судового рішення було очікуваним; розгляд справи без повідомлення сторін, що не вимагала витрат адвоката на прибуття в судове засідання.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 282, 284, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі №904/3980/22 в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок" Енергоальянс" (69041, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд. 1, ) 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті частині рішення залишити без змін.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.06.2023року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя О.Г.Іванов