РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2023Справа № 910/53/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/53/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (Україна, 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328)

до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 26-А; ідентифікаційний код: 04012661)

про стягнення 501 174,26 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Розпаченюк А.С., довіреність № 2501/Юр-1 від 25.01.2023;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" (далі - відповідач) про стягнення 720279,30 грн, з яких 501174,26 грн заборгованості, 153325,38 грн інфляційних втрат та 65779,66 грн 3% річних. Також позивач просить суд на підставі п. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України здійснити нарахування 3% річних з моменту закінчення воєнного стану в Україні до моменту виконання рішення суду у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 720302 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2009, право вимоги за яким позивач набув на аукціоні з придбання майна банкрута АТ "К.Енерго".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

31.01.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/53/23, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.03.2023.

28.02.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість за Договором, яка виникла за період з 01.02.2018, в сумі 436686,73 грн, у зв`язку з чим просив суд надати сторонам час для укладення мирової угоди, а в разі недосягнення згоди щодо її укладення позов задовольнити в частині суми основного боргу у вищевказаному розмірі.

10.03.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на помилковість проведених відповідачем розрахунків.

20.03.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

22.03.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 22.03.2023 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 22.03.2023 судом було прийнято до розгляду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 26.04.2023.

13.04.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та заява про залишення частини позовних вимог без розгляду.

У підготовче засідання 26.04.2023 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 26.04.2023 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо поданої позивачем заяви про залишення позову без розгляду в частині, можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 позов в частині стягнення 153325,38 грн інфляційних втрат та 65779,66 грн 3% річних залишено без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2023.

15.05.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 24.05.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 24.05.2023 судом було відмовлено у задоволені клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його безпідставністю.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 24.05.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2009 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (найменування якого було змінено на Акціонерне товариство "К.Енерго") (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-2" (тип якого було змінено на приватне акціонерне товариство) (споживач) було укладено Договір № 720302 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

У підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору визначено обов`язок постачальника щомісячно оформляти для споживача :

- величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць);

- платіжну вимогу-доручення, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок;

- акт звіряння розрахунків та податкові накладні (платнику податку) за кожною отриманою на свій розрахунковий рахунок сумою;

- корегування величини спожитої теплової енергії в разі непередбачених перерв в теплопостачанні житлового будинку (при наявності оформленого споживачем акта за підписом повноважного представника постачальника).

З наведеним обов`язком постачальника кореспондується обов`язок споживача визначений у пункті 9 Додатку № 2 до Договору, згідно з яким споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-4 за адресою: вул. Борщагівська, буд. 171/18 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично оплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до пункту 10 Додатку № 2 до Договору споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Згідно з пунктами 4.1, 4.3 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2009. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи та порядок розрахунків, схему межи поділу теплової мережі, акти розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, схему абонентської тепломережі, що знаходиться на балансі відповідача, умови припинення подачі теплової енергії, довідку даних по будинках, довідку про теплові навантаження об`єктів теплопостачання.

25.08.2021 відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 відбувся електронний аукціон з продажу майна (право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго", порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19.

Переможцем аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальність "Спортсервіс-СТМ".

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 АТ "К.Енерго" передало, а ТОВ "Спортсервіс-СТМ" прийняло майно, що є предметом продажу на аукціоні №UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічного очищення води) на суму 241 900 394,18 грн.

У п. 110 Додатку № 1 до вищенаведеного Акту зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості борг Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" за Договором у розмірі 501 174,26 грн.

У подальшому Товариство з обмеженою відповідальність "Спортсервіс-СТМ" змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (протокол загальних зборів учасників від 14.09.2021 №1/2021).

Листом від 09.12.2021 позивач повідомив відповідача про те, що до нього перейшло право вимагати від відповідача сплати заборгованості з теплопостачання за Договором у сумі 501 174,26 грн та зазначив реквізити розрахункових рахунків для сплати коштів.

У подальшому позивач звернувся до відповідача із вимогою № 286/287 від 20.07.2022 про сплату заборгованості в загальному розмірі 799 340,74 грн, до складу якої включено заборгованість відповідача за Договором у сумі 501 174,26 грн.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач листом № 297 від 01.08.2022 звернувся до Комунального концерну "Центр комунального сервісу", у якому вказав на сплив строку позовної давності для стягнення заборгованості.

Листом № 02-14/2781 від 18.10.2022 Комунальний концерн "Центр комунального сервісу" зазначив про те, що строк позовної давності не закінчився та надав реквізити позивача для сплати заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на невиконання відповідачем обов`язку за Договором щодо оплати спожитої у період з січня 2018 року по квітень 2018 року теплової енергії вартістю 501 174,26 грн, право вимоги за яким він набув на аукціоні з продажу майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго".

Узагальнені доводи відповідача, який частково заперечує проти задоволення позову, полягають у тому, що позивач набув право вимоги на дебіторську заборгованість за Договором лише в частині, яка виникла з лютого 2018 року, а враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується заборгованість лише в сумі 436 686,73 грн, відсутні підстави для стягнення коштів в більшому розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у сторін даного правочину взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами частин 1, 4 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

На підтвердження виконання постачальником своїх зобов`язань з постачання теплової енергії за Договором споживачу у період з січня по квітень 2018 року позивачем надано облікові картки за особовим рахунком № 720302 за січень 2018 року на суму 524 162,14 грн, за лютий 2018 року на суму 515 153,69 грн, за березень 2018 року на суму 532 676,82 грн та Акти приймання-передавання товарної продукції № 2/2018-720302 від 28.02.2018 (за лютий 2018 року) на суму 515 153,69 грн, № 3/2018-720302 від 31.03.2018 (за березень 2018 року) на суму 532 676,82 грн, № 4/2018-720302 від 30.04.2018 (за квітень 2018 року) на суму 191 144,76 грн.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії, у контексті їх оцінки як доказів, неодноразово розглядалось у судовій практиці, що відображено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, якими залишено без змін судові рішення, якими стягнуто заборгованість, наявність якої обґрунтовано посиланням на облікові картки (табуляграми).

В силу п. 5 ч. 3, ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач під час розгляду справи не заперечував проти прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів постачання теплової енергії, а також не спростовував визначеного у них обсягу спожитої теплової енергії.

Більше того, обсяги споживання, зазначені у наданих позивачем облікових картках, відповідають тим, що зазначені у наданих відповідачем актах приймання-передавання товарної продукції.

З урахуванням вищевикладеного суд встановив, що постачальником, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачеві у спірний період теплову енергію загальною вартістю 1 763 137,41 грн.

Аналогічна сума грошових зобов`язань відповідача за Договором наведена у наданих позивачем розрахунку заборгованості та довідці про стан розрахунків, проти використання яких відповідач також не заперечував, а навпаки, сам до них звертався, у зв`язку з чим суд вважає наведені у них розрахунки достовірними.

З наведеного слідує, що станом на січень 2018 року відповідач мав заборгованість перед постачальником у розмірі 455 559,35 грн, яка у довідці про стан розрахунків позначена як сальдо на початок періоду.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З довідки про стан розрахунків, а також з наданих відповідачем платіжних доручень на загальну суму 733 367,93 грн, вбачається, що на виконання своїх грошових зобов`язань за Договором він загалом сплатив 1 766 522,50 грн, з яких 134 556,85 грн отримані постачальником пільги і субсидії та 1 631 965,65 грн проведені оплати.

Водночас суд встановив, що у довідці про стан розрахунків відсутні відомості щодо оплати відповідачем 49 000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 2057 від 08.05.2018.

За твердженнями позивача це обумовлено тим, що постачальник зарахував зазначені кошти в рахунок погашення зобов`язань відповідача за іншим договором.

У постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16 та від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18 викладені висновки про те, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), зараховування у рахунок погашення заборгованості, що утворилась за попередні періоди, не можлива.

Такі висновки сформульовано з урахуванням аналізу п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

На момент виникнення спірних правовідносин ці нормативно-правові акти були чинними, а відтак суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

З урахуванням викладеного, суд встановив, що за відповідачем обліковується заборгованість за спожиту у період з січня по квітень 2018 року за Договором теплову енергію в розмірі 452 174,26 грн (1 763 137,41 грн + 455 559,35 грн - 1 766 522,50 грн).

Як встановлено судом, у зв`язку з укладенням між ТОВ "Київенерго-борг" та АТ "К.Енерго", в процесі ліквідації останнього, правочину щодо відступлення права вимоги, право вимагати від ПрАТ "Трест "Київміськбуд-2" виконання грошового зобов`язання за Договором в загальному розмірі 501 174,26 грн перейшло до ТОВ "Київенерго-борг".

Сторонами у зобов`язанні, відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового боржника, є істотними умовами цього договору.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, договір, укладений за результатами аукціону з продажу майна боржника в порядку статті 63 Кодексу України з процедур банкрутства, у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України та статей 173, 174 Господарського кодексу України, є належною підставою для виникнення та існування обумовлених цим договором прав і обов`язків сторін.

За приписами частин першої та другої статті 75 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий визначає умови продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення). До обов`язкових умов продажу належить, зокрема, склад майна (лот).

Відповідно до п. 110 Додатку № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості включено заборгованість ПрАТ "Трест "Київміськбуд-2" за Договором у розмірі 501 174,26 грн.

Суд не може повною мірою погодитись із доводами відповідача про те, що до позивача не перейшло право вимагати сплати боргу, який виник до лютого 2018 року.

Дійсно, у п. 110 Додатку № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості борг ПрАТ "Трест "Київміськбуд-2" за Договором у розмірі 501 174,26 грн, який виник з 01.02.2018.

Однак, виходячи з умов п. 10 Додатку № 2 до Договору, строк оплати відповідачем як колективним споживачем своїх грошових зобов`язань за Договором залежить від типу споживачів у будівлі, в інтересах яких і було укладено Договір.

Так, для орендарів такий строк встановлено до 25 числа поточного місяця, а для населення - до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином неможливо однозначно встановити в якій саме частині зобов`язання відповідача з оплати теплової енергії, спожитої у січні 2018 року, стали простроченими у лютому 2018 року.

Водночас обставини справи свідчать про те, що постачальник зараховував часткові оплати відповідача в рахунок погашення боргу за минулі періоди, у зв`язку з чим відступлена заборгованість в розмірі 501 174,26 грн визначена суцільним підсумком та складається із останніх невиконаних грошових зобов`язань (березень та квітень 2018 року).

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-459цс17.

З наведеним кореспондується припис частини першої статті 519 Цивільного кодексу України, згідно з яким первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що до ТОВ "Київенерго-борг" перейшло право вимагати від ПрАТ "Трест "Київміськбуд-2" сплати лише 452 174,26 грн заборгованості за Договором, оскільки сплачені відповідно до платіжного доручення № 2057 від 08.05.2018 грошові кошти в сумі 49 000,00 грн були протиправно не зараховані отримувачем згідно із призначенням платежу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 452 174,26 грн заборгованості.

Крім того, позивач просить зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування 3% річних на суму заборгованості до моменту погашення боргу відповідачем, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом, а не обов`язком, у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

При цьому, вказане положення є нормою процесуального права і не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування таких сум до моменту виконання судового рішення.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 782,61 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 735,00 грн залишається за позивачем.

Враховуючи, що позивачем внесено суму судового збору в більшому розмірі, ніж передбачено законом, переплата в сумі 0,01 грн може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, про які зазначено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розподілу вказаних витрат між сторонами.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 26-А; ідентифікаційний код: 04012661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (Україна, 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328) заборгованість в розмірі 452 174 (чотириста п`ятдесят дві тисячі сто сімдесят чотири) грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 782 (шість тисяч сімсот вісімдесят дві) грн 61 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 735,00 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.06.2023

Суддя О.В. Нечай