ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/796/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., із секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: позивача Савіна О.О. директора, відповідача Севастьянової А.В. адвоката, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська тютюнова корпорація до Фермерського господарства Арій про стягнення 150000,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 150000,30 грн. штрафу за неналежне ним виконання умов договору поставки сільськогосподарської продукції від 04.02.2022 № 150Г/22.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови п.2.10 і п.4.3 вказаного Договору не здійснивши поставку товару позивачу на суму 1000002,00 грн., а тому, як вважає позивач, має сплатити штраф в порядку п.2.10 Договору в розмірі 15% від загальної суми вартості товару, вказаного у п.1.3 цього Договору.

07.09.2022 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав повністю вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними посилаючись на те, що між сторонами договір поставки не був укладений із за обставин недосягнення згоди по всім істотним умовам, а отже, жодних зобов`язань між сторонами за неукладеним договором не виникло.

З позиції відповідача, предметом спору у цій справі є питання виникнення між сторонами господарських зобов`язань на підставі електронних документів, зокрема договору поставки, та відповідальності за порушення умов договору поставки.

Відповідач не заперечував отримання від позивача на свою електронну адресу проекту договору № 150Г/22, який передбачав передачу/поставку відповідачем товару (Сої ДСТУ 4964/2008) партіями в загальній кількості 50 тонн, за ціною 20 000, 04 грн за тонну, із поставкою на адресу погоджену відповідно до узгоджених сторонами та підтверджених постачальником (відповідачем) заявок (п. 2.2.1. Договору).

Відповідач зазначив, що за змістом зазначеного договору, сторони обумовили дві істотні умови, виникнення яких мали породити зобов`язання сторін, згоди по яким (істотним умовам, їх складовим) сторони так і не дійшли, а саме:

- І (першою) істотною умовою була передача товару, що характеризувалась купівлею-продажем товару та містила в собі ряд обов`язкових послідовних складових, у тому числі:

- направлення до постачальника офіційного представника покупця (п.п. 1.4., 2.4.);

- вибір представником покупця конкретної партії товару для поставки (загальна практика);

- відбір представником постачальника зразків товару на складі постачальника (п. 1.4.) для її подальшої експертизи після поставки відповідної партії товару на склад покупця (п. 2.9.);

- виставлення постачальником рахунку на оплату за завантаження товару (загальна практика);

- оплата покупцем витрат на завантаження товару (загальна практика);

- виставлення постачальником рахунку на транспортування товару (загальна практика);

- оплата покупцем транспортування товару (загальна практика);

- оплата покупцем самого товару (складова істотної умови щодо передачі товару, що стала обов`язковою в процесі листування між сторонами, після ряду незрозумілих (неадекватних,дивних) дій зі сторони покупця);

- транспортування товару постачальником на своєму транспорті до складу покупця (п. 2.2,).

- ІІ (другою) істотною умовою проекту Договору була фактично поставка товару, що виникала виключно після виконання сторонами першої істотної умови щодо передачі товару (у повному обсязі) і по своїй правовій природі обумовлювала взаємовідносини нового власника товару (покупця) та перевізника (постачальника).

Відповідач вказував, що в той же час, зміст проекту договору, який був запропонований покупцем, передбачав окреме вживання такого поняття як передача товару (п.п. 1.1., 2.1., 2.1.)., 2.4.), також передбачав окреме вживання такого поняття як поставка товару (п.п. 1.4, 2.І., 2.1.1., 2.2., 2.8., 2.9., 6.3, 6.5.). а також передбачав спільне вживання наведених понять у формі поставки/передачі у різних відмінках (п.п. 2.1.1,2.3,2.6,2.10, ).

Відповідно до п. 1.1. Договору, наслідком передачі товару є перехід права власності на товар, що відповідно до п. 3.1. Договору, породжує у позивача зобов`язання оплатити отриманий у власність товар протягом одного банківського дня. Окрім того, відповідно до п. 1.4. Договору, приймання товару за якістю (що також є обов`язковою умовою проекту Договору) відбувається на складі Постачальника. Відповідно до п. 2.4, Договору, передача товару мала відбуватись довіреній особі покупця, яку останній уповноважив на отримання товару відповідно до довіреності на отримання ТМЦ.

Відповідач зауважив, що аналіз наведених п.п. 1.1., 1.4, 2.4. та 3.1, свідчить, що передача товару мала б мати місце, коли уповноважена особа від покупця, за узгодженою сторонами та підтвердженою постачальником заявкою відібрала б зразки товару на складі постачальника, після чого, за відповідною довіреністю на отримання ТМЦ прийняла б відповідну кількість товару. З моменту прийняття товару за довіреністю та ТТН, право власності переходило б від постачальника до покупця, що б, відповідно до н. 2.6. Договору, породило у постачальника зобов`язання щодо забезпечення у строк передачі/поставки товару надання автомобільного транспорту під вантаження. Тобто, як вказував відповідач, після переходу права власності на товар, який фізично ще мав перебувати на складі постачальника, останній був зобов`язаний завантажити фактично проданий покупцю товар на автомобільний транспорт постачальника із подальшим транспортуванням товару на склад покупця згідно узгодженої сторонами та підтвердженої постачальником заявки у т.ч. щодо місця транспортування та відповідної оплати на таке транспортування.

Відповідач звернув увагу суду на те, що Договір №150Г/22 (проект Договору) був отриманий відповідачем 04.02.2022, а згідно його п. 2.1.1. - строк поставки товару сторони попередньо погодили до 15.02.2022, то заявку від покупця (на узгодження сторонами та підтвердження постачальником)відповідач очікував в період - до 13.02.2022, оскільки, як повідомив відповідач, на процес доставки необхідно витратити (як мінімум) одну добу, попередньо зарезервувавши та технічно підготувавши (у т.ч. щодо заправки) транспортні засоби, на 50 тонн - дві фури з причепом. Разом з тим, самому процесу доставки передує оплата витрат щодо доставки, якій передує процес завантаження товару (завантажити 50 тонн - це 3-4 години). У свою чергу, процесу завантаження товару передує оплата витрат на таке завантаження, якій передує процес оформлення ТТН. перевірка та реєстрація довіреностей представника отримувача товару, видаткових накладних, супроводжувальної документації тощо.

Тому, як зазначив відповідач, отримання ним 15.02.2022 заявки від позивача на підтвердження від ФГ "Арій" готовності поставити 15.02.2022 п`ятдесяти тонн сої до м. Одеса - виглядало дещо дивним та, як мінімум, абсолютно не реалістичним у контексті виконання.

Як повідомив відповідач, наступного дня, тобто 16.02.2022 керуючись п. 2.6. проекту Договору, він виділив автотранспорт, зарезервувавши останній під завантаження, про що в телефонному режиму намагався повідомити покупця. Однак, зазначений у проекті Договору телефонний номер не відповідав та здійснені неодноразові спроби додзвонитись до покупця 16.02.2022 у період часу із 10:00 до 12:00 результату не дали. Така поведінка відповідачу була незрозуміла. Після чого, в останній день поставки (згідно умов направленого позивачем проекту Договору) надіслав заявку про поставку товару "день - в день, і знову зник, ігноруючи телефонні дзвінки наступного за датою подачі заявки дня. А 02.05.2022, (тобто зі спливом майже двох із половиною місяців після направлення позивачем заявки від 15.02.2022 на поставку в м. Одеса 50-ти топи сої до кінця дня 15.02.2022 та ігноруванням останнім телефонних дзвінків відповідача 16.02.2022) відповідач отримав на свою електронну адресу від позивача претензію із вимогою оплатити на його користь штраф у розмірі 150 000, 30 грн за немотивовану відмову від передачі/поставки партії товару, яка не була передана/поставлена.

03.05.2022 відповідач направив лист № 8, в якому підтвердив наміри щодо проекту Договору № 150Г/22 від 04 02.2022 та підтвердив можливість поставити товар.

Як зазначив відповідач, 03.05.2022 він отримав від позивача ще один лист-запит на підтвердження наявності (збереження) Товару.

Відповідач зауважив, що наведене формулювання важливе з огляду на п. 2.10. та п. 4.3. проекту Договору, оскільки "збереження товару" застосовується у випадку виникнення спору щодо передачі/поставці товару і невиконання вимог щодо "збереження товару", відповідно до п. 4.3. проекту Договору тягне за собою накладення на постачальника штрафу у розмірі 15 % від загальної вартості товару за Договором. В той же час, підтвердження постачальником факту "збереження товару" є фактичним визнанням спору щодо передачі/поставки товару, а отже є підтвердженням (визнанням) умов проекту договору із усіма наступними наслідками такого визнання.

04.05.2022 відповідач направив позивачу лист-відповідь № 9 на вказаний запит із пропозицією змінити термін поставки товару із «до 15.02.2022» на «до 01.06.2022». Того ж числа (04.05,2022) відповідач отримав від позивача Заявку № 2, в якій останній просив підтвердити готовність до 01.06.2022 поставити товар. При цьому, як зауважив відповідач, відповідно до зазначеної Заявки №2, позивач запросив супроводжувальні документи на транспортування товару для виготовлення перепусток на склад в м. Одеса. Тобто, із змісту Заявки № 2 вбачалось, що позивач просив підтвердження про те, що відповідач, без будь-яких оригіналів документів по поставці товару та його транспортування (договір, довіреність, ТТН, ПІН, акту при йому-передач і тощо), а також без будь-якої оплати у т.ч. щодо завантаження, транспортування до м. Одеса та оплати самого товару, за власний рахунок, завантажить власно вирощену сільгосппродукцію (50 тонн) на власний транспорт, потім за власний рахунок заправить дві фури з причепом та відвезе до м. Одеса (в порт), де має бути здійснене розвантаження цього товару,і після чого, відповідач буде очікувати оплати: за вантаження-розвантаження, за транспортування, за товар).

Відповідач вважає, що подібні умови поставки є абсолютно неприйнятними.

08.05.2022 відповідач отримав від позивача відповідь на свій лист-запит від 07.05.2022 щодо інформації по уповноваженому представнику позивача, який має прийняти товар за якістю на складі відповідача, відповідно до змісту якого, позивач запросив інформацію відносно наявності сертифікованої лабораторії у господарстві, а також запросив копію звіту про залишки зернових та технічних культур станом на 01.05.2022, який подається щомісячно на Золотоніське управління ГУ ДПС у Черкаській області.

09.05.2022 відповідач направив на адресу позивачу відповідь із детальним викладенням процедури перевірки сільськогосподарської продукції за якістю, а також надав інформацію щодо залишків продукції на його складах, у т.ч. щодо 55 т сої ГМО та 70 т сої без ГМО.

10.05.2022 від позивача надійшло повідомлення щодо уповноваженої від нього особи та копією довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, яку покупець 18.05.2022 мав направити до відповідача для відбору зразків товару. В той же день, 10.05.2022, відповідач підтвердив позивачу, шляхом направлення повідомлення, що готовий поставити зазначений у проекті Договору товар на склад (порт) м. Одеси, при наявності позивачем підтвердження щодо готовності оплатити транспорті послуги.

Як зазначив відповідач, 18.05.2022 представники від позивача до відповідача не з`явилися. Проте, 07.06.2022 відповідачем був отриманий від позивача Запит за № 2 про підтвердження наявності продукції на складах відповідача із нагадуванням щодо зобов`язань надати інформацію про збережений товар (непоставлений), а також про необхідність сплатити 15 % від загальної вартості товару відповідно до проекту Договору від 04.02.2022.

13.06.2022 відповідач від позивача отримав претензію із деталізованим, на думку відповідача, безпідставним обґрунтуванням, чому він має сплатити на користь позивача штраф у розмірі 45 % від ціни неукладеного договору, що становить 450 000 грн, у т.ч. 15 % за ненадання інформації щодо збереженого (непоставленого) товару, 15 % за немотивовану відмову поставити товар та 15 % неустойки за недопоставлений товар.

30.07.2022 відповідач отримав від позивача черговий запит на підтвердження наявності товару.

03.08.2022 відповідач направив лист-повідомлення із викладенням своєї позиції щодо забезпечення узгодженого до поставки та оплаченого товару, в тому числі враховуючи резервування товару для позивача на складах відповідача впродовж майже 6-ти місяців.

05.08.2022 відповідач отримав від позивача вимогу про сплату неустойки у розмірі 150 000,30 грн за ненадання інформації щодо збереженого (непоставленого) товару.

10.08.2022 відповідач отримав від позивача відповідь (на повідомлення ФГ "Арій" від 03.08.2022) про відсутність підстав для внесення змін до неукладеного договору, а також про сплив 10.08.2022 строку для сплати неустойки за неукладеним договором.

Відповідач вважає заявлені позовні вимоги позивача безпідставними, оскільки пересилання електронних документів між сторонами не призвело до укладення договору за обставин недосягнення згоди по всім істотним умовам, а тому за неукладеним договором не можуть виникнути цивільно-правові зобов`язання, і у позові необхідно відмовити.

09.09.2022 відповідач подав до суду доповнення до відзиву із запереченнями проти заявлених вимог.

14.09.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій не погодився із доводами відповідача вважаючи їх необґрунтованими. Відповідач вважає, що факти щодо порушення відповідачем умов вище вказаного договору, підтверджуються належними і допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи.

04.04.2023 відповідач подав до суду інформаційну довідку щодо правовідносин позивача з іншими господарюючими суб`єктами.

Ухвалою суду від 04.04.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 27 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 27.04.2023 судове засідання було призначене на 18 травня 2023 р.

В судовому засіданні 18.05.2023 судом була оголошена перерва до 11:00 год. 01 червня 2023р.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та просив суд у позові відмовити повністю вважаючи вимоги позивача безпідставними.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

04.02.2022, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем сервісу «Вчасно», сторони з використанням цифрових підписів та офіційних адрес електронною пошти, уклали Договір поставки сільськогосподарської продукції № 150Г/22, відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов`язався продати (передати у власність), а Покупець зобов`язався прийняти у власність та оплатити товар (сою) українського походження (далі - Договір).

За умовами п. 2.1 цього Договору строк поставки Товару Постачальником Покупцю - 15.02.2022 (включно), але не пізніше строку дії даного Договору. Якщо кінцева дата передачі Товару випадає на вихідний або святковий день, кінцева дата передачі Товару автоматично переноситься на перший робочий день, що йде за кінцевою датою передачі.

Товар може поставлятись/передаватись Покупцю окремими партіями. Партією Товари Сторони визнають Товар, який поставляється відповідно до кожної видаткової накладної, оформленої Постачальником. Поставка Товару партіями узгоджується Сторонами шляхом обміну заявками на поставку та їх підтвердження. Обмін Сторонами заявками та їх підтвердження проводиться Сторонами засобами електронного зв`язку із використанням електронних поштових скриньок, відомості про які зазначені у даному Договорі. Такий обмін визначається Сторонами як офіційний. У будь-якому випадку загальна кількість Товару (п.1.3 даного Договору) має бути передана Постачальником Покупцю з дотриманням терміну, встановленого у п. 2.1. даного Договору, (п.2.1.1. даного Договору).

П.2.2 Договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад вказаний Покупцем, відомості про який зазначаються Покупцем у відповідній заявці.

За змістом п. 2.6. Договору Постачальник приймає на себе зобов`язання забезпечити у строк передачі Товару надання автомобільного транспорту під вантаження.

Згідно з положеннями п. 3.1 даного Договору оплата товару здійснюється в наступному порядку: 100% оплати контрактної товару шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з дати поставки/передачі Товару.

15.02.2022 Покупець надіслав Постачальнику Заявку №1 від 151.02.2022, в якій просив надати підтвердження про готовність поставити/передати Товар та вказав відомості про зерновий склад на який треба поставити Товар.

15.02.2022 Постачальник підтвердив готовність передати/поставити Товар на адресу складу, зазначену в Заявці №1 від 15.02.2022.

Позивач зазначив, що Товар не був поставлений відповідачем до 15.02.2022 (включно), як це передбачено п.2.1 Договору, і не поставлений протягом наступних днів та на дату звернення із цим позовом.

Як зазначив позивач, порушення строків поставки Товару призвели до виникнення обов`язку із збереження Товару відповідачем (п.2.10. Договору). Також, на дату складання цього позову, відповідач не надав жодних документів, які підтверджують виконання п.2.10. цього Договору.

05.08.2022, позивач, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем сервісу «Вчасно» з використанням цифрових підписів, направив відповідачу Вимогу про сплату штрафу (неустойки) в сумі 150000,30 грн.

Позивач зазначив, що станом на дату звернення до суду відповідач не оплатив штраф передбачений п.4.3. Договору.

Отже, позивач нарахував відповідачу за порушення ним умов п. 2.10, 4.3 вказаного Договору штраф у розмірі 15% від загальної вартості Товару вказаного в п. 1.3 цього Договору та вважає, що має право стягнути з відповідача штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого товару (50 т сої не гмо українського походження ДСТУ 4964:2008 на суму 1000002,00 грн., з ПДВ), а саме в сумі 150000,30 гривень.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними умовами договору поставки є предмет договору - товар, строки передачі та ціна товару.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

За допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем сервісу «Вчасно», 04.02.2022 сторони, з використанням цифрових підписів та офіційних адрес електронною пошти, уклали Договір поставки сільськогосподарської продукції № 150Г/22.

За умовами пункту 2.1. вище вказаного Договору передбачено строк передачі/поставки товару постачальником покупцю - 15.02.2022 (включно), але не пізніше строку дії даного договору.

Датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад покупця, відомості про який зазначаються покупцем у відповідній заявці (п. 2.2. договору).

У заявці №1 від 15.02.2022 позивач просив відповідача надати підтвердження про готовність 15.02.2022 передати/поставити товар, сою не ГМО українського походження, у кількості 50 тонн. Зазначено адресу пункту розвантаження (зерновий склад): Одеська область, м. Одеса, вул. Хімічна,1/23.

Судом з`ясовано, що відповідач 16.02.2022 не мав змоги вийти з позивачем на зв`язок щодо узгодження виконання вказаної Заявки, оскільки процес доставки займає близько однієї доби.

Хронологія листування між сторонами, яка відбувалася в подальшому після укладання договору, досліджувалася в судовому засідання, а саме:

- претензія позивача від 02.05.2022 на оплату штрафу;

- лист відповідача № 8 від 03.05.2022 щодо підтвердження намірів поставки;

- запит позивача від 03.05.2022 на підтвердження наявності товару:

- лист-відповідь відповідача №9 від 04.05.2022 на запит позивача від 03.05.2022;

- заявка позивача № 2 від 04.05.2022;

- запит відповідача № 10 від 07.05.2022 на підтвердження уповноваженої особи;

- лист-відповідь позивача від 08.05.2022 на запит відповідача № 10 від 07.05.2022;

- лист-відповідь відповідача № 11 від 09.05.2022;

- повідомлення позивача від 10.05.2022 та довіреність на уповноважену особу;

- повідомлення відповідача №11 від 10.05.2022;

- запит позивача № 2 від 07.06.2022;

- претензія позивача від 13.06.2022;

- запит позивача від 30.07.2022;

- повідомлення відповідача про надання інформації № 18 від 03.08.2022;

- вимога позивача про сплату неустойки (штрафу) від 05.08.2022;

- лист-відповідь позивача від 10.08.2022 на повідомлення.

Пунктом 4.3. договору поставки передбачено, що у разі порушення постачальником вимог пункту 2.10. даного договору, постачальник сплачує на користь покупця штраф у розмірі 15% від загальної вартості товару вказаного в п. 1.3. даного договору. Штраф сплачується протягом 5 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги покупця.

Тобто, умовою застосування штрафу на підставі п. 4.3. договору є порушення постачальником (відповідачем) вимог пункту 2.10. договору.

У п. 2.10. договору сторони домовились, що у разі виникнення спорів та розбіжностей щодо якості, кількості або передачі/поставки товару за даним договором та внаслідок яких товар не передано/не поставлено на користь покупця, такий товар має бути збережений постачальником у належній кількості та якості, до повного вирішення сторонами всіх спорів та розбіжностей. Постачальник зобов`язаний по запиту покупця надавати повну інформацію про збережений товар.

Із змісту п. 2.10. договору вбачається, що передумовою виникнення обов`язку відповідача щодо збереження у належній кількості та якості товару є наявність обставин, які мають існувати одночасно та носять імперативний характер: наявність спорів та розбіжностей щодо якості, кількості товару та внаслідок яких товар не передано/не поставлено на користь покупця.

Будь-яких спорів та розбіжностей щодо якості, кількості або передачі/поставки товару між сторонами матеріали справи не містять, тобто у сторін не виникали.

Судом встановлено, що обов`язок збереження товару на підставі п. 2.10 договору виникає у постачальника у разі виникнення спорів та розбіжностей щодо якості, кількості або передачі/поставки товару за даним договором та внаслідок яких товар не передано/не поставлено на користь покупця.

Проте, такі передумови в даному випадку відсутні.

Укладений сторонами вказаний Договір поставки сільськогосподарської продукції не суперечить приписами Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, містить всі істотні умови, а також підпис уповноваженої особи відповідача, скріплений печаткою підприємства.

Як вбачається із вище зазначених запитів та вимог, а також іншого листування, здійсненого сторонами щодо договірних зобов`язань, то суд приходить до висновку, що відповідач був зацікавлений виконати свій обов`язок та здійснити позивачу поставку товару.

Суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відтак, суд приходить до висновку, що у діях позивача відслідковується відсутність наміру отримувати замовлений ним товар по вказаному Договору, що свідчить про недобросовісність останнього у виконанні правовідносин, як покупця.

Враховуючи вище викладене, з урахуванням фактичних обставин справи та положень договору поставки сільськогосподарської продукції №150Г/22 від 04.02.2022, суд приходить до переконання про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу на підставі п. 4.3. договору поставки за порушення вимог пункту 2.10. даного договору.

За таких обставин, у позові необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 07.06.2023.

Суддя К.І.Довгань