ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3404/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року, м. Одеса, суддя Волков Р.В., повний текст рішення складено та підписано 03.04.2023 року

по справі №916/3404/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ

про стягнення 55 184 грн. 25 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 55 184 грн. 25 коп., з яких: 47 122 грн. 25 коп. - пені, 2 827 грн. 33 коп. - 3% річних, 5 234 грн. 67 коп. - інфляційних втрат, а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов`язань за договором поставки від 01.02.2022 року № Р21-479 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару в установлений договором строк.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве задоволено у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м.Чорноморськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве 47 122 грн. 25 коп. - пені, 2 827 грн. 33 коп. - 3% річних, 5 234 грн. 67 коп. - інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами по справі доведено неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної оплати за поставлений постачальником товар за договором поставки від 01.02.2022 року № Р21-479, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м.Чорноморськ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини справи та вимоги ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, наголосив, що спірним договором передбачено обов`язкову наявність ряду умов для здійснення остаточного розрахунку за товар, які позивач не виконав, внаслідок чого момент для остаточного розрахунку для відповідача не наступив 10.06.2022 року, як хибно вважає позивач та помилково підтримано судом першої інстанції і не обмежується виключно реєстрацією податкової накладної в ЄРПН, до того ж з некоректними даними.

Зважаючи на наведене вище, апелянт вважає, що суд першої інстанції, всупереч ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, дійшов хибного висновку, що до даних правовідносин має застосовуватись ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару та покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Також, як вказано відповідачем в апеляційній скарзі, ним, у відзиві на позовну заяву заявлялось клопотання про зменшення розміру пені, яке судом першої інстанції залишено без розгляду, внаслідок чого порушено вимоги ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. Обґрунтовуючи вказане твердження, скаржник зазначив, що своїми діями відповідач не заподіяв позивачу жодних збитків та позивач не надав доказів, які свідчили б про погіршення його фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання йому збитків, у зв`язку з чим, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних за повністю виконаним зобов`язанням у воєнний час є безперечним порушенням засад справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права та нічим іншим, як способом недобросовісного збагачення позивача.

Крім того, на переконання скаржника, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, порушено вимоги ст. 73, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, які виразились у ненаданні судом належної правової оцінки доказам, які долучено відповідачем до матеріалів господарської справи.

Наведені обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення на користь відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

23.05.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив (вх. №1052/23/Д1), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві позивач, посилаючись на низку правових позицій суду касаційної інстанції, зазначив, що підписання покупцем видаткових накладних є підставою для виникнення у нього обов`язку здійснення розрахунків за отриманий товар від постачальника.

Крім того, позивач вказав, що виставлення рахунків за змістом вимог договору не є відкладальною умовою згідно із нормами ст. 212 Цивільного кодексу України, а тому ненадання покупцю оригіналів рахунків на здійснення оплати не звільняє покупця від обов`язку оплати за поставлений товар.

Відтак, зважаючи на те, що остаточний розрахунок покупцем за отриманий товар останнім проведено лише 02.08.2022 року, посилання скаржника, що стягнення з нього позивачем суми нарахованої пені є недобросовісним збагаченням є помилковим.

01.06.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли додаткові пояснення у справі №916/3404/22 (вх. №1852/23/Д2), у яких Товариство з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ, заперечуючи проти доводів позивача, викладених ним у відзиві на апеляційну скаргу, зазначило, що сторони у п. 5.2.2. спірного договору поставки визначили умови, за однозначної наявності яких відповідач здійснює остаточний розрахунок за договором, до яких належить приймання товару за якістю і кількістю на терміналі та наданні покупцю відповідних, визначених договором документів.

Таким чином, на думку скаржника, керуючись принципом свободи договору, сторони визначили умови та чіткий перелік документів, які позивач зобов`язується надати для здійснення відповідачем остаточної оплати за договором, та який пов`язаний у т.ч. з прийманням товару за кількістю та якістю.

Також, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі і на обставини заявлення відповідачем клопотання про зменшення суми неустойки, відповідач у поясненнях вказав, що оскільки позивачем не було на дату 10.06.2022 року виконано вимоги п. 5.2.2. договору, момент для остаточної оплати не наступив, а тому відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних з 18.06.2022 року. Письмові пояснення колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 не потребує скасування, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

01.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве, (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ, (покупець), було укладено договір поставки № Р21-479, згідно умов п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити кукурудзу 3 класу, надалі іменований «Товар» (зерно насипом українського походження, врожаю 2021 року), на умовах поставка в місці (DАР) Товариства з обмеженою відповідальністю «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ», Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28 (надалі - «Термінал»), згідно з Інкотермс 2010.

Кількість товару, що постачається за договором, складає 620.00 метричних тонн (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору продавець зобов`язаний поставити товар у строк по 05.03.2022 року включно. Поставка товару здійснюється продавцем автотранспортом та/або залізничним транспортом.

Датою поставки вважається дата приймання товару Терміналом, що відображається в електронних реєстрах Терміналу про приймання товару, які видаються наступного робочого дня після дня прийняття товару (п. 3.3. договору).

Згідно із п. 3.4. договору, право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та пошкодження товару переходить від продавця до покупця в момент прийняття товару.

При поставці автотранспортом продавець зобов`язаний забезпечити товар, що відвантажується, оригіналами товарно-транспортних накладних для терміналу у кількості 5 шт. При поставці залізничним транспортом продавець зобов`язаний оформити залізничні накладні згідно з інструкціями покупця. Покупець має право не здійснювати оплату за товар до моменту приведення продавцем товарно-транспортних/залізничних накладних у відповідність до наданих інструкцій покупця (п. 3.5. договору).

Ціна товару за одну метричну тонну у фізичній вазі складає 7 888 грн. 60 коп. (сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 60 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 1 104 грн. 40 коп. (одна тисяча сто чотири гривні 40 копійок), разом з ПДВ 8 993 грн. 00 коп. (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні 00 копійок), що на дату укладення Договору еквівалентно 310,10 дол. США (триста десять дол. США, 10 центів) разом з ПДВ (п. 4.1. договору).

Орієнтовна загальна вартість товару складає 4 890 932 грн. 00 коп. (чотири мільйона вісімсот дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 684 730 грн. 48 коп. (шістсот вісімдесят чотири тисячі сімсот тридцять гривень 48 копійок) разом з ПДВ 5 575 662 грн. 48 коп. (п`ять мільйонів п`ятсот сімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят дві гривні 48 копійок) (допустиме відхилення загальної вартості товару +/- 2%) (п. 4.2. Договору).

Згідно із п. 5.1.1. договору, оплата за товар, що поставляється автотраспортом, здійснюється покупцем шляхом перерахування 86% вартості поставленого товару на поточний рахунок продавця протягом 5 банківських днів з дати поставки товару та надання покупцю: копії рахунку - фактури на прийняту кількість товару у фізичній вазі, копії видаткової накладної на прийняту кількість товару у фізичній вазі.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що плата за товар, що поставляється залізничним транспортом, здійснюється покупцем шляхом перерахування попередньої оплати в розмірі 86% вартості товару, завантаженого продавцем у залізничні вагони, на поточний рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати завантаження товару у залізничні вагони та надання покупцю: копії рахунка-фактури продавця на завантажену кількість товару; залізничної накладної в електронному вигляді па завантажену кількість товару з відміткою про дату приймання вантажу до перевезення залізницею із зазначенням маси вантажу, прийнятого залізницею; реєстру відвантаженого товару з переліком транспортних одиниць, залізничних накладних та ваги брутто і нетто; копії посвідчення якості на завантажену кількість товару (п. 5.2.1. договору).

Остаточний розрахунок за поставлений продавцем товар, покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів за днем приймання покупцем товару за якістю і кількістю на терміналі та надання покупцю: оригіналу рахунку-фактури продавця, на суму розраховану згідно з фактичною кількістю товару, прийнятого на терміналі, з вирахуванням суми попередньої оплати; оригіналу рахунка-фактури продавця на завантажену кількість товару; залізничної накладної в електронному вигляді, з усіма необхідними реквізитами прибуття/видачі вантажу та ЕЦП відповідальних осіб, складеної згідно з вимогами чинного законодавства; оригіналу видаткової накладної, складеної на паперовому носії з дотриманням вимог до обов`язкових реквізитів, які мають містити первинні документи згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; реєстрації податкових накладних на повну вартість поставленого товару в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - «ЄРПН»), з дотриманням вимог чинного податкового законодавства України (п/п 5.2.2. Договору).

Відповідно до п. 5.3. договору, для погодження правильності оформлення податкової накладної продавець зобов`язується до реєстрації в ЄРПН, але не пізніше 3 робочих днів до настання граничного терміну для реєстрації, надати податкову накладну покупцю шляхом надіслання її через програму обміну електронною звітністю.

Покупець має право не здійснювати оплату згідно з п. 5.1.2., 5.2.2. договору за поставлений товар: до моменту реєстрації продавцем податкових накладних в ЄРПН та/або коригування продавцем податкових накладних в ЄРПН; до моменту надання продавцем документів/копій документів, вказаних в Розділі 5 договору; до завершення розрахунків між покупцем та продавцем у випадку відмови від прийняття товару (партії товару) згідно з п. 3.6. договору; до моменту надання продавцем покупцю оригіналу підписаного договору (п. 5.5. договору).

Згідно із п. 6.8. договору, у випадку прострочення строку оплати поставленого товару з вини покупця, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Вказаний вище договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без застережень та зауважень.

01.02.2022 року між постачальником та покупцем було підписано Додаток № 1 до договору поставки зернових культур, яким погоджено надання позивачем додаткових документів для перерахування 86% вартості поставленого товару.

На виконання умов договору постачання, позивач здійснив дві поставки товару відповідачу залізничним транспортом, що підтверджується наявними у матеріалах справи залізничними накладними від 06.02.2022 року, від 21.02.2022 року та поставив відповідачу кукурудзу 3 класу: у кількості 479 т. на суму 4 298 682 грн. 61 коп. з ПДВ., що підтверджується видатковою накладною від 13.02.2022 року № 32; у кількості 114,95 т. на суму 1 042 819 грн. 23 коп., що підтверджується видатковою накладною від 28.02.2022 року № 39. У вказаних накладних наявні підписи та печатки як постачальника, так і покупця та відсутні будь-які зауваження щодо прийнятого товару.

Крім того, у матеріалах справи наявні виставлені позивачем рахунки на оплату № 24 від 22.02.2022 року на суму 4 298 682 грн. 61 коп. з ПДВ та № 39 від 28.02.2022 року на суму 1 042 819 грн. 23 коп.

Також, зі складеної позивачем податкової накладної від 13.02.2022 року № 10 на загальну суму 4 307 647 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 529 009 грн. 28 коп., вбачається, що вона була зареєстрована ДПС України в ЄРПН 18.02.2022 року, реєстраційний номер документа , з податкової накладної від 28.02.2022 року № 29 на суму 896 825 грн. 22 коп., в тому числі ПДВ 110 136 грн. 43 коп., вбачається, що вона була зареєстрована ДПС України в ЄРПН 10.06.2022 року, реєстраційний № документа .

14.07.2022 року позивачем зареєстровано розрахунок коригування № 2 від 28.02.2022 року до податкової накладної № 29 від 28.02.2022 року.

22.02.2022 року відповідач перерахував позивачу 3 696 867 грн. 04 коп. за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням № 2155 від 22.02.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно рахунку від 22.02.2022 року №24, договору від 01.02.2022 року.

07.03.2022 року відповідач перерахував позивачу 896 825 грн. 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 215 від 07.03.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно договору від 01.02.2022 року.

02.08.2022 року відповідач перерахував позивачу 747 809 грн. 58 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 439 від 02.08.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно договору від 01.02.2022 року та згідно рахунку №105 від 01.08.2022 року.

Також у матеріалах справи наявні скрін-шоти електронної переписки від 20.09.2022 року та від 17.10.2022 року між позивачем та відповідачем щодо отримання покупцем оригіналів документів, рахунків до договору, оригіналу договору постачання, а також копія поштового конверта суб`єкта поштового зв`язку.

Також, з матеріалів господарської справи вбачається, що 31.01.2023 року відповідачем до Господарського суду Одеської області подано відзив на позовну заяву (вх. №3116/23), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ, посилаючись на вимоги ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, зазначаючи про своєчасну оплату попередньої плати за поставлений товар у розмірі 86% від загальної вартості договору та повну оплату за договором поставки, вказав, що стягнення з нього позивачем сум нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат є порушенням засад справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права та недобросовісним збагаченням позивача.

Проте, будь-якого клопотання відповідача щодо зменшення розміру нарахованих позивачем санкцій ані доводи відзиву, ані його прохальна частина не містять.

Інших належних та допустимих письмових доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин, матеріали господарської справи не містять.

Предметом позову у справі №916/3404/22 є наявність або відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с. Тополеве грошових коштів у загальному розмірі 55 184 грн. 25 коп., з яких: 47 122 грн. 25 коп. - пені, 2 827 грн. 33 коп. - 3% річних, 5 234 грн. 67 коп. - інфляційних втрат.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Так, Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом встановлено та сторонами по справі не заперечується, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 01.02.2022 року № Р21-479, Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС» Полтавська обл., с.Тополеве було поставлено відповідачу товар (кукурудзу) на загальну суму 5341501 грн. 84 коп., що підтверджується відповідними видатковими накладними від 13.02.2022 року № 32 та від 28.02.2022 року № 39.

Відповідач за поставлений товар розрахувався наступним чином: 22.02.2022 року відповідач перерахував позивачу 3 696 867 грн. 04 коп. за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням № 2155 від 22.02.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно рахунку від 22.02.2022 року №24, договору від 01.02.2022 року.

07.03.2022 року відповідач перерахував позивачу 896 825 грн. 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 215 від 07.03.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно договору від 01.02.2022 року.

02.08.2022 року відповідач перерахував позивачу 747 809 грн. 58 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 439 від 02.08.2022 року, призначення платежу: оплата за кукурудзу згідно договору від 01.02.2022 року та згідно рахунку №105 від 01.08.2022 року.

У зв`язку із простроченням відповідачем останнього платежу за поставлений товар у розмірі 14% від ціни договору позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з покупця сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Оскаржуючи рішення Господарського суду Одеської області у даній справі скаржник наголошує на тому, що спірним договором визначено ряд умов для здійснення остаточного розрахунку за товар, які позивач не виконав, внаслідок чого, момент для остаточного розрахунку для відповідача не наступив 10.06.2022 року та не обмежується виключно реєстрацією податкової накладної в ЄРПН. При цьому, відповідач вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 692 Цивільного кодексу України.

Переглянувши оскаржуване рішення в апеляційному порядку, судова колегія не погоджується із зазначеними вище доводами скаржника, викладеними ним в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Як раніше було зазначено колегією суддів за текстом постанови, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Положеннями ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегією суддів встановлено, що згідно із п. 3.4. договору, право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та пошкодження товару переходить від продавця до покупця в момент прийняття товару.

Покупець прийняв товар, поставлений йому постачальником, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними від 13.02.2022 року та від 28.02.2022 року.

Крім того, умовами спірного договору передбачено, що остаточний розрахунок за поставлений продавцем товар, покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів за днем приймання покупцем товару за якістю і кількістю на терміналі та надання покупцю: оригіналу рахунку-фактури продавця, на суму розраховану згідно з фактичною кількістю товару, прийнятого на терміналі, з вирахуванням суми попередньої оплати; оригіналу рахунка-фактури продавця на завантажену кількість товару; залізничної накладної в електронному вигляді, з усіма необхідними реквізитами прибуття/видачі вантажу та ЕЦП відповідальних осіб, складеної згідно з вимогами чинного законодавства; оригіналу видаткової накладної, складеної на паперовому носії з дотриманням вимог до обов`язкових реквізитів, які мають містити первинні документи згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; реєстрації податкових накладних на повну вартість поставленого товару в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - «ЄРПН»), з дотриманням вимог чинного податкового законодавства України (п/п 5.2.2. Договору).

А також те, що покупець має право не здійснювати оплату згідно з п. 5.1.2., 5.2.2. договору за поставлений товар: до моменту реєстрації продавцем податкових накладних в ЄРПН та/або коригування продавцем податкових накладних в ЄРПН; до моменту надання продавцем документів/копій документів, вказаних в Розділі 5 договору; до завершення розрахунків між покупцем та продавцем у випадку відмови від прийняття товару (партії товару) згідно з п. 3.6. договору; до моменту надання продавцем покупцю оригіналу підписаного договору (п. 5.5. договору).

В той же час, відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Частиною 11 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який має відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за поставлений позивачем товар, оскільки факт його отримання підтверджується наявними у справі письмовими доказами та не заперечується покупцем.

Водночас, судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач відразу після отримання товару у визначеній договором кількості не звертався до позивача з вимогою надати визначені договором документи, встановивши при цьому розумний строк для їх передання, не відмовився від договору, не повертав отриманий товар та не вчиняв інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору.

Окрім того, як правомірно встановлено судом першої інстанції, ненадання позивачем відповідачу зазначених у спірному договорі переліку оригіналів документів не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.01.2019 року у справі №904/887/18.

Відтак, з огляду на вказане, судова колегія зазначає, що у відповідача, у даному разі, у зв`язку із невиконанням позивачем вимог укладеного між сторонами договору поставки в частині передачі відповідних оригіналів документів, належної реєстрації податкових накладних тощо, виникло лише право на можливість ініціювання спору щодо відшкодування за рахунок позивача завданих йому збитків у визначеному процесуальним законом порядку, якщо на це є підстави, або на обґрунтування підстав для зменшення судом нарахованої позивачем суми неустойки за наявності відповідного клопотання, що не виключає його обов`язку вчасного розрахунку за поставлений постачальником товар.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі з приводу викладеного вище необґрунтованими та такими, що не підтверджені наявними у матеріалах справи відповідними письмовими доказами.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції його клопотання про зменшення нарахованих позивачем сум, судова колегія зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у справі №920/437/22 вказав, що справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними в питаннях застосування господарсько-правової відповідальності, а завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, господарські санкції, які встановлюють відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

В той же час, такий обсяг відповідальності може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Таким чином, у подібних спорах має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18).

В той же час, відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Так, судовою колегію у даній справі встановлено, що 31.01.2023 року відповідачем до Господарського суду Одеської області подано відзив на позовну заяву (вх. №3116/23), у якому, окрім заперечень на правову позицію позивача, викладену ним у позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ, просто послалось на вимоги ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, зазначаючи про своєчасну оплату попередньої плати за поставлений товар у розмірі 86% від загальної вартості договору та повну оплату за договором поставки, та вказав, що стягнення з нього позивачем сум нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат є порушенням засад справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права та недобросовісним збагаченням позивача.

Проте, будь-якого клопотання щодо зменшення розміру нарахованих позивачем санкцій ані доводи відзиву, ані його прохальна частина не містять, а містять вимогу щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, що не може бути розцінено судом як прохання про зменшення та, фактично, унеможливлює суди вирішувати під час розгляду справи таке питання, оскільки заперечення проти позовних вимог та прохання про зменшення нарахованих позивачем сум відповідачем не розмежовано.

Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року у справі № 914/3203/21 зазначив, що зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду. При цьому, дане право реалізується судом з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів, а довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане із цим клопотання, що є безумовною обставиною для розгляду судом такого питання.

Отже, зважаючи на висновки, викладені колегією суддів у даній справі, твердження скаржника щодо ігнорування судом першої інстанції клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем сум пені не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки таке клопотання ним взагалі не заявлялося суду.

В той же час, колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, порушено вимоги ст. 73, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, які виразились у ненаданні судом належної правової оцінки доказам, які долучено відповідачем до матеріалів господарської справи, оскільки неврахування місцевим господарським судом наданих відповідачем письмових доказів по своїй суті не призвело до неправильного вирішення даної справи.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що аргументи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а відтак, не можуть слугувати для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає приписам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону після здійсненого апеляційного перегляду справи в межах заявлених доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно - західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» Одеська обл., м. Чорноморськ на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №916/3404/22 - залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош