ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2523/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Болградської міської ради Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022, суддя І інстанції Петров В.С., повний текст якого складено 10.01.2023 в м. Одесі

у справі №916/2523/22

за позовом: Акціонерного товариства Укртелеком в особі Одеської філії АТ Укртелеком

до відповідача: Болградської міської ради Одеської області

про стягнення 30 441,13 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Акціонерне товариство Укртелеком в особі Одеської філії АТ Укртелеком звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Болградської міської ради Одеської області, в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 30 441,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані мотивовані тим, що відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в Болградській громаді Одеської області на момент надання послуг пільговим категоріям громадян (з 01.06.2021 по 31.12.2021), отже на нього покладено обов`язок щодо відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/2523/22 позов задоволено; стягнуто з Болградської міської ради Одеської області на користь Акціонерного товариства Укртелеком в особі Одеської філії АТ Укртелеком заборгованість у розмірі 30 441,13 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в Болградській громаді Одеської області на момент надання послуг пільговим категоріям громадян (з 01.06.2021 по 31.12.2021) була Болградська міська рада Одеської області, а отже відшкодування витрат, понесених АТ Укртелеком внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Болградської територіальної громади, має здійснюватися відповідачем за рахунок коштів місцевих бюджетів, таким чином, оскільки відповідачем не відшкодовано витрати за надані АТ Укртелеком в особі Одеської філії АТ Укртелеком телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян в сумі 30 441,13 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, 06.02.2023 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Болградської міської ради Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/2523/22, в якій скаржник просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі, яка є аналогічною за змістом з відзивом на позовну заяву, апелянт вважає, що згідно положень ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ, виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів (але не зобов`язані).

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги. Отже, на думку скаржника, публічне акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до статті 178 Господарського кодексу України та статті 633 Цивільного кодексу України договір про надання телекомунікаційних послуг є публічним, оператор, провайдер телекомунікацій зобов`язаний здійснювати надання послуг зв`язку кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у наданні послуг за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законодавством. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, скаржник зазначає, що вищенаведеними нормами чинного законодавства встановлено право фізичних осіб, які мають визначений вказаними вище законами соціальний статус, на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок позивача - оператора телекомунікацій, надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

Скаржник зазначає, що відповідно до позовної заяви представницьким органом Болградської територіальної громади Одеської області є Болградська міська рада Одеської області. Однак, на думку апелянта, позивач свідомо ігнорує, що Одеська обласна рада та Болградська районна рада є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Болградська міська рада Одеської області зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів або з актів законодавства. Аналогічні норми закріплені в ст. 174 Господарського кодексу України. Однак між Болградською міською радою та позивачем договорів щодо відшкодування вартості пільг не укладалось. Так само й відсутні законодавчі норми, що зобов`язують відповідача відшкодовувати вартість пільг за надані телекомунікаційні послуги.

Відповідач вважає, що виходячи зі змісту Конституції України для виникнення у Болградської міської ради обов`язку на відшкодування пільг необхідною умовою є наявність прямої вимоги законодавства на відшкодування пільг за надані телекомунікаційні послуги за рахунок коштів саме сільських, селищних, міських рад, однак такі норми в законодавстві відсутні.

Апелянт вказує, що наданні позивачем поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" не є достатнім доказом належного надання послуг на пільгових умовах у спірний період 2021 року, у зв?язку із втратою чинності наказу Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007, який регламентував складання форми для розрахунку видатків відшкодування витрат, пов?язаних з наданням пільг 2-пільга, а також те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні необгрунтовано враховано зазначений доказ (акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форма "3-пільга"), як допустимий, тому як складання вищезазначених документів не передбачено діючим законодавством у спірний період. Крім того, наявні в матеріалах справи акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форма "3-пільга" оформлені позивачем в односторонньому порядку, відповідачем не погоджені та не підписані.

3 огляду на усе вищенаведене скаржник вважає, що позивачем не доведено позовних вимог належними та допустимими доказами у відповідності до норм діючого законодавства, яке було чинним у спірний період.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи та зазначає про те, що додані ним до позовної заяви документи є належними доказами у справі, а Болградська міська рада Одеської області відповідальна за затвердження та забезпечення здійснення видатків на відшкодування підприємствам надавачам послуг витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку, про що правомірно зазначено місцевим господарським судом при прийняті оскаржуваного рішення, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 грн.*100= 248100 грн.).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 30 441,13 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі №916/1247/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Болградської міської ради Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/2523/22, розгляд даної справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Болградської міської ради Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/2523/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про електронні комунікації. Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних і електронних комунікаційних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 р. № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 р. № 1584-III "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 р. № 2402-III "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком позивача.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів на засадах адресності та цільового використання. Державні соціальні гарантії та державні соціальні стандарти і нормативи є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі та формування на їх основі бюджетів усіх рівнів та соціальних фондів, міжбюджетних відносин, розробки загальнодержавних і місцевих програм економічного і соціального розвитку. Розрахунки і обґрунтування до показників видатків на соціальні цілі у проектах Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до цього Закону. Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Саме через встановлення соціальних стандартів і нормативів та забезпечення надання державних соціальних гарантій затверджується функція держави з соціального захисту, відбувається реалізації положень Конституції України в частині прав громадян на соціальне забезпечення та підтримку.

Отже, держава на виконання функції з соціального захисту населення встановила певним категоріям осіб пільги з оплати послуг зв`язку та взяла на себе зобов`язання компенсувати втрати доходу провайдерів, операторів телекомунікаційних послуг, понесені ними внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів.

За змістом ст. 178 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання, який відповідно до закону та своїх установчих документів зобов`язаний здійснювати виконання робіт, надання послуг або продаж товарів кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у виконанні робіт, наданні послуг, продажу товару за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкт господарювання, який безпідставно ухиляється від виконання публічного зобов`язання, повинен відшкодувати другій стороні завдані цим збитки в порядку, визначеному законом. Кабінет Міністрів України може у визначених законом випадках видавати правила, обов`язкові для сторін публічного зобов`язання, в тому числі щодо встановлення або регулювання цін. Умови зобов`язання, що не відповідають цим правилам або встановленим цінам, є недійсними.

Положенням ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України передбачено, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Таким чином, договір про надання телекомунікаційних послуг є публічним, оператор, провайдер телекомунікацій зобов`язаний здійснювати надання послуг зв`язку кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у наданні послуг за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законодавством. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищенаведеними нормами чинного законодавства встановлено право фізичних осіб, які мають визначений вказаними вище законами соціальний статус, на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок позивача - оператора телекомунікацій, надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог чинного законодавства у період з 01.06.2021 р. по 31.12.2021 р. позивачем було надано телекомунікаційні послуги пільговим категоріям абонентів, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за формою "2-пільга", зокрема:

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за червень 2021 р., всього підлягає компенсації 2501,55 грн.

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за липень 2021 р., всього підлягає компенсації 5157,52 грн.

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за серпень 2021 р., всього підлягає компенсації 4975,44 грн.

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за вересень 2021 р., всього підлягає компенсації 4881,45 грн.;

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за жовтень 2021 р., всього підлягає компенсації 4530,14 грн.;

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за листопад 2021 р., всього підлягає компенсації 4304,95 грн.;

-згідно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за грудень 2021 р., всього підлягає компенсації 4090,08 грн.

Всього 30 441,13 грн.

Для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги (пільговики) в Україні створено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (Реєстр).

Для забезпечення правильного звіряння розрахунків видатків з інформацією, що міститься в Реєстрі, АТ Укртелеком паралельно із наданням документів до Болградської міської ради Одеської області щомісяця подавало ідентичні дані до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, а саме:

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку з січня по червень 2021 р. на суму 2501,55 грн., разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.07.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат з січня по червень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/5 від 05.07.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за липень 2021 р. на суму 5157,52 грн., разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.08.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за липень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/6 від 05.08.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за серпень 2021 р. на суму 4975,44 грн., разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.09.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за серпень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/7 від 06.09.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за вересень 2021 р. на суму 4899,04 грн. (4881,45 грн. з урахуванням смерті ОСОБА_1 ), разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.10.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за вересень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/8 від 04.10.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за жовтень 2021 р. на суму 4570,74 грн. (4530,14 грн. з урахуванням смерті ОСОБА_1 ), разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.11.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за жовтень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/9 від 04.11.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за листопад 2021 р. на суму 4345,55 грн. (4304,95 грн. з урахуванням смерті ОСОБА_1 ), разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.12.2021 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за листопад 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/10 від 04.12.2021 р.;

-розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за грудень 2021 р. на суму 4130,68грн. (4090,08 грн. з урахуванням смерті ОСОБА_1 ), разом із актом звіряння розрахунків станом на 01.01.2022 р. та зведеним розрахунком видатків по категоріях пільг на відшкодування витрат за грудень 2021 р., направлявся разом із супровідним листом № 71і200-05-10/11 від 04.01.2022 р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, вищезгадані поштові відправлення були отримані адресатом.

Разом з тим Болградська РДА є розпорядником виключно видатків державного бюджету, а згідно рішення Одеської обласної ради «Про обласний бюджет Одеської області на 2021 рік» головним розпорядником коштів місцевого бюджету є Болградська міська рада Одеської області, яка має власний бюджет Болградської міської територіальної громади.

Однак, відповідач звіряння або перевірку інформації, що міститься в реєстрі та відшкодування вартості послуг не здійснив, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 30441,13 грн за період з 01.06.2021 по 31.12.2021, що і стало підставою для подання відповідної позовної заяви.

Згідно п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки, зокрема на: пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

З 01.01.2021 р. згідно з Законами України від 17.09.2020 р. № 907-ІХ та від 15.12.2020 р. № 1081-IX, розмежовано склад доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад (ст. 64 БК України) та склад доходів загального фонду районних бюджетів (ст. 64-1 БК України).

В результаті таких змін територіальні громади отримали фінансову незалежність від районів та перейшли на прямі міжбюджетні відносини з державним бюджетом.

Забезпечення надання публічних послуг жителям територіальної громади в першу чергу покладається на представницький орган місцевого самоврядування територіальної громади.

В силу положень Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" від 05.02.2015 р. № 157-VІІІ представницьким органом місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади є сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 720-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області" до складу Болградської територіальної громади увійшли Болградська, Залізничненська, Табаківська, Виноградівська, Оксамитненська, Владиченська громади (населені пункти).

Отже, вищевказаними нормами визначено, що до видатків місцевих бюджетів належать видатки на пільги з послуг зв`язку громадянам, на яких поширюються такі пільги відповідно до законів України.

Так, забезпечення надання публічних послуг жителям територіальної громади в першу чергу покладається на представницький орган місцевого самоврядування територіальної громади.

Представницьким органом Болградської територіальної громади є Болградська міська рада Одеської області.

Згідно положень ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" держава гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Здійснення повноважень місцевого самоврядування на рівні мінімальних соціальних потреб, який гарантується державою, забезпечує мінімальний бюджет місцевого самоврядування (ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет (ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому, виходячи із системного аналізу положень Бюджетного кодексу України. Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" вбачається, що саме представницький орган місцевого самоврядування є відповідальним за забезпечення здійснення видатків на пільги з послуг зв`язку з бюджету місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Положеннями ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, судова колегія вважає, що саме Болградська міська рада Одеської області відповідальна за затвердження та забезпечення здійснення видатків на відшкодування підприємствам-надавачам послуг витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку.

Так, саме внаслідок віднесення Бюджетним кодексом України з 01.01.2017 року витрат на пільги з послуг зв`язку до видатків місцевих бюджетів Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова від 21.06.2017 року №426 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою з Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету були виключені пільги з послуг зв`язку з переліку видатків місцевих бюджетів, які фінансуються за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Окрім того, постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256, якою затверджений Порядок №256, втратила чинність з 24.12.2019 року внаслідок прийняття Постанови КМУ від 24.12.2019 року № 1101 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги», якою затверджений Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення. Проте, цим порядком не передбачена компенсація витрат на пільги з послуг зв`язку за рахунок коштів державного бюджету.

Для громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення належного життєвого рівня (ст. 48 Конституції України). Установлене Законами України і гарантоване Конституцією України право окремих категорій громадян на пільги з оплати послуг зв`язку, не може бути порушеним.

Отже, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що саме відповідач у межах своїх повноважень має забезпечувати, зокрема, реалізацію державної політики з питань соціального захисту населення, призначення та виплату соціальних допомог, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України, надання пільг та відповідних субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; виконання функцій головного розпорядника коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв`язку та інших передбачених законодавством пільг.

В свою чергу з огляду на те, що розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в Болградській громаді Одеської області на момент надання послуг пільговим категоріям громадян (01.06.2021 по 31.12.2021 р.) була Болградська міська рада Одеської області, отже на підставі зазначених вище норм законодавства відшкодування витрат, понесених АТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Болградської територіальної громади, має здійснюватися відповідачем за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Болградська міська рада Одеської області зобов`язана здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги, незважаючи на те, що Законом України про «Державний бюджет» на відповідний рік не були передбачені кошти на ці видатки, адже певне право виникає в особи, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання, причому не у зв`язку зі згаданим Законом та похідними від нього актами (бюджетний розпис, кошторис, тощо), а з нормативно-правового акту, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин (вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі 927/465/17).

Колегією суддів не приймаються до уваги аргументи скаржника про те, що Одеська обласна рада та Болградська районна рада є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, а тому не обов`язково відповідач має відшкодовувати позивачу витрати на пільги з оплати послуг зв`язку, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме сільські, селищні, міські ради представляють відповідні територіальні громади, їх інтереси, а не обласні та районні ради. Оскільки обласні та районні ради представляють спільні інтереси територіальних громад, відповідно наявність у останніх повноважень представляти спільні інтереси територіальних громад не наділяє їх обов`язком відшкодовувати витрати позивача з надання послуг зв`язку на пільгових умовах.

Щодо доводів апелянта про недоведеність позовних вимог з огляду на ненадання позивачем належних і допустимих доказів з урахуванням відсутності законодавчо визначеної форми розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг та актів звіряння взаєморозрахунків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як з`ясовано місцевим господарським судом, оскільки законодавством, чинним на момент виникнення та існування спірних правовідносин, в період з червня по грудень 2021 р. не було визначено ні обов`язку, ні порядку, ні форми подання надавачами послуг до виконавчих органів міських рад інформації або відомостей щодо наданих пільговикам послуг для здійснення вищевказаного відшкодування витрат, відповідно позивачем була вказана інформація, що містилася у Розрахунках видатків з поіменними списками абонентів-пільговиків, і подавалась відповідачу аналогічно до тієї, яка була передбачена до 01.10.2019 року, а саме пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 (п. 10 був виключений з Положення постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373).

Так, вказаним пунктом 10 Положення встановлювалося, що підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Така форма була передбачена для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, згідно з Інструкцією про порядок її заповнення, що затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України 04.10.2007 р.№ 535, який 31.07.2020 р. втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики № 452 від 02.07.2020 р.

Проте, скаржником не спростовано, що подання позивачем розрахунків видатків з поіменними списками абонентів-пільговиків (за формою аналогічній до форми 2-пільга) є усталеною практикою (тобто звичаєм) між АТ «Укртелеком» та уповноваженими органами у вказаній сфері цивільних відносин після втрати чинності вищевказаних норм.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що коли чинним законодавством не передбачено ні форму подання інформації відомостей, ні порядку її заповнення, то суб`єкт господарювання має право подати таку інформацію/відомості до відповідних уповноважених органів у довільній формі, в тому числі, і у формі, аналогічній до тієї, яка існувала до спірних правовідносин, адже законодавчі норми не містять такої заборони.

Положеннями п. 3. та п.4 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право па пільги, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 передбачено, що систематизація інформації з реєстру та забезпечення її використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати є обов`язком структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Вони вправі отримувати дані від надавачів послуг та надавати їм інформацію, що міститься в Реєстрі.

Отже, звіряння інформації, одержаної від надавача послуг, є обов`язком відповідача в силу того, що на нього покладено обов`язок розрахунку розміру пільг та їх надання.

Пункт 11 вказаного Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги зобов`язував уповноважені органи, в т.ч. і виконавчі органи з питань соціальною захисту населення міських рад, складати акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

П. 12 Положення передбачав затвердження Мінсоцполітики форми "1-пільга", "4-пільга", "5-пільга", "6-пільга", "7-пільга"; форму "2-пільга" - за погодженням з Міненерговугіллям, Мінрегіоном і Мінінфраструктури; а форму "3-пільга" - з Мінфіном.

Так, з 01.10.2019 р. постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 373 було виключено з Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, пункти 11 та 12. Натомість іншої форми для складання документу за результатами такого звіряння чинним законодавством, починаючи з 01.10.2019 р. і до теперішнього часу встановлено не було.

З огляду на вказане, позивач з власної ініціативи з метою підтвердження розміру наданих послуг на пільгових умовах та суми заборгованості щомісяця протягом ІІ півріччя 2021 року складав акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003 року № 83, та направляв їх для підписання відповідачу в двох екземплярах.

Таким чином, відсутність вимоги, передбаченої законодавством, щодо складання документа саме за певною формою не позбавляє суб`єкта господарювання його права на самостійне врегулювання певних взаємовідносин з іншим суб`єктом господарювання чи установою шляхом складання такого документа за будь-якою формою, в тому числі, як в даному випадку, і за формою "3-пільга", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003 року № 83, який хоча і не є чинним.

В такому випадку направлення позивачем відповідачу актів звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги, складених згідно із формою "3-пільга", теж є усталеною практикою між АТ «Укртелеком» та уповноваженими органами у вказаній сфері цивільних відносин після втрати чинності норми вищевказаного нормативно-правового акту, якою передбачався саме обов`язок складати такі акти за формою "3-пільга".

Південно-західний апеляційний господарський суд не погоджується з доводами апелянта, що не може бути підставою для невизнання вказаних актів звіряння розрахунків за формою "3-пільга" належними і допустимими доказами, і той факт, що вони оформлені в односторонньому порядку, відповідачем не погоджені та не підписані, оскільки факт їх не підписання відповідачем не свідчить про наявність підстав для звільнення в даному випадку позивача від законодавчо встановленого обов`язку компенсувати вартість отриманих пільговими категоріями населення послуг зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, у супровідних листах, які направлялись на поштову адресу відповідача, зазначалася помісячна сума вказаних розрахунків на відшкодування вищевказаних витрат, кількість абонентів-пільговиків, також позивач просив відповідача надати інформацію, яка міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги та направити розбіжності, виявлені за результатами звіряння розрахунків видатків з інформацією, яка міститься у вказаному реєстрі.

Натомість Господарським судом Одеської області встановлено та не спростовано скаржником, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо того, що Болградська міська рада Одеської області після отримання листів від позивача із повідомленнями про необхідність здійснення відшкодування зверталась до позивача із повідомленням про необхідність підготувати документацію у іншому форматі чи згідно інших вимог законодавства.

Таким чином, судова колегія зазначає, що скасування певних форм звітності без подальшого запровадження інших, та за умов чинності обов`язку з проведення звіряння між позивачем і відповідачем для цілей проведення розрахунків з відшкодування та повноважень останнього з ведення та актуалізації відомостей щодо пільговиків відповідної територіальної громади, доводить той факт про відповідність поведінки позивача з надання відповідачу відомостей про надані ним послуги пільговикам у спірний період принципу справедливості, добросовісності і розумності (п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), достовірність яких відповідачем належними і допустимим доказами не спростована.

Отже, враховуючи те, що право на пільги щодо послуг зв`язку визначено, зокрема, Законом України "Про телекомунікації" (чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", ті обставини, що постанова Кабінету Міністрів втратила чинність, і відсутній механізм відшкодування наданих послуг зв`язку, жодним чином не впливають на висновок суду щодо необхідності виконання зобов`язань, які випливають із закону.

Також судом апеляційної інстанції критично оцінюються аргументи скаржника про те, що необхідною умовою для відшкодування вартості наданих пільг є наявність прямої вимоги законодавства або укладеного договору, а договір між позивачем і міськрадою не укладався, так само відсутні відповідні законодавчі норми, що зобов`язують відповідача відшкодувати вартість пільг за надані телекомунікаційні послуги, оскільки чинне законодавство України не передбачає обов`язкової наявності договірних відносин сторін для здійснення відшкодування витрат за послуги, надані пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із вище перелічених нормативних актів і не залежать від волевиявлення постачальників послуг та відповідних органів.

При цьому відсутність укладеного між сторонами договору на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, не впливає на обумовленість виникнення зазначених зобов`язань з положень законів України та відсутністю умови про обов`язковість укладення такого договору з положень законодавства, що узгоджується із ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України та ч.3 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалося вище, надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком позивача, а надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. При цьому зобов`язання сторін виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання, а обов`язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом та запитом відповідної категорії споживачів, адже, пільги, що передбачають надання позивачем послуги зв`язку відповідним категоріям населення, визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про охорону дитинства", Законом України від "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", гарантовані державою та мали бути основою для розрахунку видатків і формування відповідних бюджетів. Вказаний висновок також узгоджується із положеннями ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, згідно із якими бюджетні зобов`язання щодо пільг з послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як вказано Європейським судом з прав людини у рішеннях по справам Терем ЛТД, Чечеткін та Олічє проти України від 18.10.2005 р. та Бакалов проти України від 30.11.2004 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках відповідного бюджету, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

За змістом положень законів, що передбачають надання пільг відповідним категоріям населення, право на пільгове отримання послуг зв`язку відповідних категорій населення і кореспондуючий такому праву обов`язок позивача з надання відповідних телекомунікаційних послуг, встановлений ч.3 ст.63 ЗУ «Про телекомунікації» (діяв впродовж спірного періоду формування стягуваної заборгованості), не перебувають у залежності від ухвалення місцевою радою певної програми з фінансування надання таких послуг.

Складання проекту відповідного місцевого бюджету згідно положень Закону України «Про місцеве самоврядування» покладено саме на відповідача.

Матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів у межах означених функцій, спрямованих на вирішення питання щодо фінансування відшкодування витрат позивача, щодо яких заявлені позовні вимоги, тоді як відповідно до правової позиції, сформульованої Європейським судом з прав людини в п.п.70, 71 рішення по справі «Рисовський проти України» від 20.11.2011 р. щодо принципу належного урядування» державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

За змістом п. 20-4 ст. 91 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування витрат на пільговий зв`язок окремим категоріям громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

В даному випадку право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що в місцевому бюджеті не були передбачені видатки на ці потреби, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає правових підстав для звільнення держави в особі відповідача від виконання обов`язків щодо компенсації останньому його втрат, внаслідок надання послуг пільговій категорії осіб у відповідності до приписів діючого законодавства України, адже таке звільнення (відмова у задоволенні вимоги щодо відшкодування) за своєю суттю тотожне позбавленню майна у розумінні норми, закріпленої другим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу в контексті правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в п.46 рішення у справі «Жовнер проти України».

Враховуючи те, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, то відповідач в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати, а також те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 30441,13 грн Болградська міська рада Одеської області згідно приписів ст.ст. 73-74 ГПК України не надала, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази у ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Як зазначено у п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, ч.1 п.1 ст.275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Болградської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/2523/22 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська