ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 924/1112/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

ПАТ "Промінвестбанк" - Афанас`євої Ж.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 (в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк»)

та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022

у справі №924/1112/21

за заявою Державної податкової служби України в особі відокремленого структурного підрозділу - Головного управління ДПС у Хмельницькій області

до Колективного підприємства "Цивільжитлобуд"

про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.12.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Колективного підприємства "Цивільжитлобуд" (далі - КП "Цивільжитлобуд", боржник), введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Матущака В.І., призначено попереднє судове засідання.

29.12.2021 на офіційному веб-порталі судової влади України було оприлюднено повідомлення про відкриття провадження про банкрутство КП "Цивільжитлобуд" за № 67995.

На адресу суду від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ «Промінвестбанк», кредитор) надійшла заява про визнання кредиторських вимог на загальну суму 20 998 689,00 грн, в якій просив:

- визнати ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" конкурсним кредитором на суму 14 308 689,00 грн (4 962,00 грн - сплачений судовий збір; 14 274 331,73 грн - основний борг, проценти, 3% річних, індекс інфляції, державне мито та витрати на ІТЗ у справі № 21/1658-10; 29 395,27 грн - пеня);

- окремо внести до реєстру вимоги кредитора у розмірі 6 690 000,00 грн, які забезпечені заставою майна боржника.

Також заявник просив суд внести окремо до загального реєстру вимог кредиторів боржника відомості про майно, яке є предметом забезпечення (застави/іпотеки), а саме згідно іпотечного договору № 872-07/04 та договору застави № 873-07/04 від 16.11.2007.

Розпорядник майна на адресу суду надіслав заяву №924/1112/21-08 від 05.04.2022 про застосування позовної давності, згідно якої просив суд у зв`язку із пропуском ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" строку позовної давності щодо заявлених ним вимог, відмовити у їх задоволенні.

Фактичні обставини справи встановлені судами

16.11.2007 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Банк, кредитор) та КП "Цивільжитлобуд" (далі - позичальник, боржник) був укладений Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 871-07/01 від 16.11.2007 (в редакції договорів про внесенні змін №16-08/01 від 18 січня 2008 року, № 362-08/01 від 08 травня 2008 року, №457-09/01 від 12 листопада 2009 року), на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 000 000,00 гривень на виробничі потреби на строк до 12.11.2010 .

У зв`язку з невиконання боржником умов Кредитного договору, Банк 16.09.2010 звернувся за захистом своїх прав до суду у справі №21/1658-10.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.11.2010 у справі №21/1658-10 з КП "Цивільжитлобуд" на користь ПАТ Промінвестбанк було стягнуто заборгованість згідно кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 871-07/01 від 16.11.2007, а саме: 2 887 898,57 грн (в тому числі заборгованість по кредиту в розмірі 2 493 500,00, по процентам - 340 470,34 грн, по комісії - 18 722,37 грн, по пені - 29 395,27 грн, по інфляційним витратам - 5 810,59 грн), 25 500,00 грн витрат по сплаті державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набрало законної сили 15.11.2010, у зв`язку із чим Господарським судом Хмельницької області був виданий наказ про його примусове виконання у справі №21/1658-10.

Згідно постанови від 17.09.2020 про відкриття виконавчого провадження на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги В.В. перебуває виконавче провадження №63076553 з примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №21/1658/10 від 15.11.2010 про стягнення з Колективного підприємства "Цивільжитлобуд" на користь ПАТ "Промінвестбанк" заборгованості у сумі 2913634,57 грн.

В межах виконавчого провадження доказів стягнення заборгованості в повному розмірі сторонами не надано, а матеріли справи не містять.

В підтвердження заявлених грошових вимог заявником надано копії: кредитного договору про відкриття кредитної лінії №871-07/01 від 16.11.2007, договорів про внесенні змін №16-08/01 від 18 січня 2008 року, № 362-08/01 від 08 травня 2008 року, №457-09/01 від 12 листопада 2009 року до кредитного договору; іпотечного договору №872-07/04, договору застави № 873-07/04 від 16.11.2007; рішення суду № 21/1658-10 від 05.11.2010; наказу суду № 21/1658-10 від 15.11.2010; постанови про виконавче провадження № 63076553 від 17.09.2020; розрахунки кредиторських вимог.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 заяву ПАТ «Промінвестбанк» про визнання кредиторських вимог на загальну суму 20998689 грн задоволено частково. Визнати грошові вимоги ПАТ «Промінвестбанк» до боржника - КП "Цивільжитлобуд" в сумі 3 081 592,28 грн, з яких: 2 023 405,24 грн - основний борг, 340470,34 грн - заборгованість по процентах, 18 722,37 грн - заборгованість по комісії, 29395,27 грн - пеня, 429 429,25 грн - інфляційні втрати, 25500,00 грн - державне мито, 236,00 грн - витрати на інформаційно-технічне забезпечення, 214 433,81 грн - 3% річних, із включенням окремо до реєстру вимог кредиторів, як вимоги, забезпечені заставою майна боржника; та 4 962,00 грн. - витрати по сплаті судового збору, які відносяться до першої черги вимог кредиторів.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 залишено без змін.

Суди, дослідивши розрахунок кредиторських вимог ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", дійшли висновку, що правомірними та обґрунтованими є вимоги кредитора до боржника в розмірі 3 081 592,28 грн, вказавши при цьому, що нарахована заборгованість до боржника по процентах та по комісії, окрім тих, які були визнанні за рішенням суду у справі № 21/1658-10, визнанню не підлягають.

Щодо пред`явлених кредитором вимог за нарахованими процентами за неправомірне користування кредитом, суди виходили з того, що право кредитора - ПАТ «Промінвестбанк» нараховувати передбачені договором проценти та комісії боржнику за кредитом припинилося у зв`язку із зверненням з позовом у справі №21/1658-10 про стягнення заборгованості по кредитному договору №871-07/01 від 16.11.2007, а рішення від 05.11.2010 у вказаній справі, яке набрало законної сили 15.11.2010, засвідчило дані обставини.

При вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суди врахували:

- правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

- що вказана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання.

- якщо за рішенням стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

- законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відтак, нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України здійснюються на встановлені рішенням суду від 05.11.2010 у справі № 21/1658-10 суми заборгованості.

Посилання кредитора на правові висновки у справі № 910/1238/17 суди визнали такими, що не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки правовий висновок Верховного Суду, сформований у спорі між двома банками за договором міжбанківського вкладу. Застосування практики Верховного Суду в частині нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами має відбуватися з врахуванням принципу подібності правовідносин, адже якщо правова позиція Верховного Суду ухвалена не в подібних правовідносинах, то її застосування як обґрунтування позиції у спорі є невиправданим.

При цьому вказали, що в рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20), провадження № 6-р(ІІ)/2022, зазначено, що приписи частини 2 статті 625 першого речення частини першої статті 1050 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними (...).

Судами було досліджено дотримання ПАТ «Промінвестбанк» строку звернення з грошовими вимогами до боржника та встановлено:

- повідомлення про відкриття провадження про банкрутство КП «Цивільжитлобуд» опубліковано 29.12.2021 за № 67995,

- заявник - ПАТ «Промінвестбанк» 31.01.2022 (28.01.2022 згідно поштової накладної "Укрпошта Експрес" №620) надіслав до господарського суду заяву про визнання.

Таким чином, заявник звернувся в межах тридцятиденного строку на подання заяви із грошовими вимогами до боржника.

Посилання ПАТ «Промінвестбанк» на переривання строку позовної давності у зв`язку з поданням ним 01.11.2018 заяви про визнання його кредиторських вимог до КП "Цивільжитлобуд" у попередній справі № 924/687/18 (провадження в якій було закрито постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2019) апеляційний суд визнав безпідставним, оскільки відповідні докази кредитором до суду першої інстанції не подавались.

Стислий виклад вимог касаційної скарги

ПАТ «Промінвестбанк» (скаржник) подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 скасувати, справу в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк» передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначає, що суди допустили неправильне застосування норм матеріального права та не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що є підставою оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скаржник вважає помилковими висновки судів про відхилення вимоги по нарахуванню процентів за неправомірне користування кредитом з огляду на те, що суди не в повній мірі дослідили обставини справи та характер спірних правовідносин (не досліджено та не надано оцінки умовам кредитного договору щодо погодженого сторонами порядку і строку нарахування процентів), невірно застосували норми матеріального права в частині визначення обсягу грошових вимог кредитора та застосували висновки Верховного Суду у справах, зокрема у справі № 444/9519/12, які є нерелевантними спірним правовідносинам у справі №924/1112/21.

ПАТ «Промінвестбанк» стверджує, що умовами кредитною договору про відкриття кредитної лінії № 871-07/01 від 16.11.2007 визначений розмір процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 35% річних, який є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання, що виключає одночасне нарахування 3% річних від простроченої суми за частиною 2 статті 625 ЦК України, відтак суд мав застосувати погоджений сторонами розмір процентів - 35% річних.

Скаржник заперечує проти висновків судів, які не прийняли до уваги його твердження про переривання строку позовної давності, зазначаючи, що йому не було відомо про те, що розпорядником майна було подана до суду заява про застосування строку позовної давності, а отже ПАТ «Промінвестбанк» не мав можливості подати до суду докази того, що строки позовної давності не є пропущеними. Крім того, зазначає, що заява кредитора з вимогами до боржника за своєю правовою природою є фактично позовною заявою про стягнення з боржника на користь кредитора відповідної суми заборгованості, а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що заява кредитора не є тотожним пред`явленню позову, є помилковим.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Матущак В.І. у відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» заперечує щодо її доводів та вимог, вважає її необґрунтованою, а викладені в ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються нормами ЦК України та сталою практикою Верховного Суду по даній категорії справ.

Розпорядник майна вважає, що судами в повній мірі досліджено обставини справи, дано оцінку обставинам та вимогам кредитного договору та вірно застосовано норми матеріального права.

Касаційне провадження

Ухвалою Верховного Суду від 13.01.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Промінвестбанк» на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 (в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк») та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 у справі №924/1112/21 та призначено до розгляду на 08.02.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2023 зупинено касаційне провадження у справі №924/1112/21 за касаційною скаргою ПАТ «Промінестбанк» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк» до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

05.04.2023 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №910/4518/16, постанову оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 19.04.2023.

ПАТ «Промінвестбанк» подало клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2023 поновлено касаційне провадження у справі № 924/1112/21 за касаційною скаргою ПАТ «Промінестбанк» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк» та призначено до розгляду на 24.05.2023.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно і положеннями статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені п.п. 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частини другої статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В частині першій статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) закріплено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно з статтею 1 КУзПБ, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

У частині першій статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 статті 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Суди встановили, що ПАТ "Промінвестбанк» з грошовими вимогами до боржника звернувся в межах тридцятиденного строку на подання заяви.

Відповідно до поданого розрахунку заявника - ПАТ "Промінвестбанк», його кредиторські вимоги становлять:

- 2 023 405,24 грн - заборгованість по кредиту станом на 28.12.2021 (2493500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту згідно рішення суду № 21/1658-10 від 05.11.2010, 470 094,76 грн - сплачено боржником за період з 30.11.2010 по 27.12.2011 згідно поданого заявником розрахунку;

- 8 430 459,33 грн - заборгованість по процентах (в т.ч. прострочена) за період з 29.01.2010 по 27.12.2021;

- 296 832,01 грн - заборгованість по комісії за період з 27.02.2010 по 27.12.2021;

- 692 304,20 грн - 3% річних по тілу кредиту відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01.06.2010 по 27.12.2021;

- 1 492 211,06 грн - 3% річних по процентах відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01.03.2010 по 27.12.2021;

- 54 545,72 грн - 3% річних по комісії відповідно до статті 625 ЦК України за період з 27.02.2010 по 27.12.2021;

- 2 463 036,47 грн - сума збільшення заборгованості по кредиту з застосуванням індексу інфляції та з врахуванням кількості днів за період з 01.06.2010 по 27.12.2021;

- 5 292 625,33 грн - сума збільшення заборгованості по процентах з застосуванням індексу інфляції та з врахуванням кількості днів за період з 01.03.2010 по 27.12.2021;

- 193 176,37 грн - сума збільшення заборгованості по комісії з застосуванням індексу інфляції та з врахуванням кількості днів за період з 27.02.2010 по 27.12.2021;

- 29 395,27 грн - пеня згідно рішення суду від 05.11.2010 у справі № 21/1658-10;

- 25 500,00 грн - заборгованість по витратам по сплаті державного мита згідно рішення суду від 05.11.2010 у справі № 21/1658-10;

- 236,00 грн - заборгованість по витратам на ІТЗ судового процесу згідно рішення суду від 05.11.2010 у справі № 21/1658-10.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Водночас, частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, до закінчення розгляду якої було зупинено розгляд цієї справи № 910/1112/21, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила про відсутність підстав для відступу від таких висновків.

Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/4693/18).

Також судом враховано, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 909/1347/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц).

Щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України колегія суддів зазначає, що у постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення стаття 625 цього Кодексу.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4815/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила про відсутність підстав для відступу від цього висновку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, у вказаній постанові зазначено, що така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування суд звертає увагу на висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, до розгляду якої було зупинено касаційне провадження у цій справі.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила висновок, викладений в постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Велика Палата зазначила, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У справі, що розглядається, суди проаналізували умови договору та встановили, що відповідно до умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 871 - 07/01 від 16.11.2007, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 3 000 000,00 грн зі строком кредитування до 15.11.2009. В подальшому, кінцевий термін повернення кредиту був змінений на 12.11.2010.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, при непогашенні кредиту у строки, передбачені цим кредитним договором, банк обліковує кредиту на рахунку несплаченої в строк заборгованості із застосуванням наслідків, передбачених в пункті 1.2 цього кредитного договору.

У зв`язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору Банк звернувся з позовною заявою до суду про стягнення з Позичальника - КП "Цивільжитлобуд" заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, нарахованих по день звернення до суду, комісії, пені та інфляційних витрат.

В рішенні Господарського суду Хмельницької області від 05.11.2010 у справі №21/1658-10 зазначено, що станом на 15.09.2010 (тобто на день звернення з позовом) заборгованість відповідача перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" становила 3 188 398,57 грн, з них заборгованість по кредиту становить 2 794 000,00 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 340 470,34 грн, плата за управління кредитом (комісія) - 18 722,37 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом складає - 29 395,27 грн, інфляційні втрати - 5 810,59 грн.

Зважаючи на аналіз вказаних правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, суди зауважили, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав.

На підставі оцінки наявних у справі доказів та доводів сторін, суди дійшли висновку, що у зв`язку із зверненням з позовом у справі № 21/1658-10 про стягнення заборгованості по Кредитному договору № 871-07/01 від 16.11.2007, припинилося право кредитора - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" нараховувати передбачені договором проценти та комісії боржнику за кредитом, а рішення від 05.11.2010 у вказаній справі, яке набрало законної сили 15.11.2010, засвідчило дані обставини.

Суди встановили, що проценти за неправомірне користування кредитом, встановлені в розділі "Терміни, що застосовуються в кредитному договорі" та які за п. 1.2 договору нараховуються в розмірі 35%, свідчать про визначення сплати останніх умовами договору на рівні з процентами за правомірне користування кредитом, а не встановлення процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Адже умови договору в частині сплати процентів при достроковому стягненні кредиту змінились.

З наданого Банком розрахунку заборгованості кредитора випливає, що останній здійснює нарахування і 35% річних за договором, і 3% річних за статтею 625 ЦК України, що свідчить про подвійне притягнення боржника до одного виду відповідальності.

Вказане унеможливлює тлумачення нарахованих Банком процентів за «користування кредитом» у розмірі 35% поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок - унеможливлює визнання ПАТ «Промінвестбанк» кредитором боржника в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, окрім тих, які були визнанні за рішенням суду у справі № 21/1658-10.

Доводи скаржника про віднесення розміру вказаних процентів (35%) з огляду на їх правову природу до процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки умови договору не відносять вказаний розмір процентів до статті 625 ЦК України. Іншого врегулювання кредитних правовідносин Банку із боржником після зміни основного зобов`язання, а саме стягнення боргу в судовому порядку, Банком не надано.

Вказувана обставина спростовує аргументи скаржника про невірне застосування судами висновків Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, правову позицію в якій підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, та уточнено в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4815/16, про що зазначено вище.

Відтак, твердження ПАТ «Промінвестбанк» про необхідність застосування вимог договору із процентною ставкою 35% річних після встановленого договору строку погашення кредиту та дії відповідних вимог договору і після стягнення суми боргу за судовим рішенням, яке не призводить до закінчення кредитного договору, як процентів за порушення грошового зобов`язання, є необґрунтованим, спростовується положеннями чинного законодавства, нормами самого кредитного договору та сталою судовою практикою Верховного Суду.

Аргументи касаційної скарги про неприйняття апеляційним судом до уваги його твердження про переривання строку позовної давності, оскільки останнім 01.11.2018 подавалась заява про визнання його кредиторських вимог до КП "Цивільжитлобуд" у попередній справі № 924/687/18 (провадження в якій було закрито постанови ПЗАГС від 24.01.2019), судова колегія відхиляє.

Адже, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідні докази кредитором не подавались до суду першої інстанції, що в силу статті 300 ГПК України виключає можливість їх оцінки судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, щодо визнання грошових вимог ПАТ «Промінвестбанк» в розмірі 3 081 592,28 грн із включенням окремо до реєстру вимог кредиторів, як вимоги, забезпечені заставою майна боржника, а доводи касаційної скарги про порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржувані постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду в частині грошових вимог ПАТ «Промінвестбанк», Верховний Суд не встановив порушення та невірного застосування норм матеріального та процесуального права, на які посилався скаржник.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ «Промінвестбанк» та необхідність залишення без змін оскаржуваних постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 2022 (в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк») у справі №924/1112/21.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.05.2022 (в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ «Промінвестбанк») у справі № 924/1112/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Жуков С.В.

Картере В.І.