ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/522/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.,

суддів: Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від прокурора Гузь В.Г., посвідчення №073549 від 01.03.2023;

від позивача Садардінова І.В., розпорядження №421 від 18.05.2020;

від відповідача не з`явився;

від третьої особи Козюра С.С. особисто.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від „10 лютого 2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 916/522/23

за позовом: Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1

про: скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним закриттям поземельної книги на неї,

головуючий суддя: Пінтеліна Т.Г.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 01.06.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0005, проведеної 22.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапець О.В., з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Підставою для пред`явлення вказаного позову прокурор зазначив порушення вимог земельного, водного, містобудівного законодавства та Закону України «Про державний земельний кадастр» під час здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки комунальної власності водного фонду, розташованої на озеленених схилах узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт. Чорноморське та схильної до інтенсивного впливу зсувних процесів, та визначення останній цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення).

Разом із позовом Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

В обґрунтування заяви, прокурор зазначає, що Одеською обласною прокуратурою було встановлено, що на території Київського району міста Одеси, по вул. Вєтрова сформовано земельну ділянку рекреаційного призначення із кадастровим номером :45:007:0005, площею 0,006 га, яку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, визначено вид використання - для індивідуального дачного будівництва, форма власності не визначена.

З інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 21.07.2022р. за №01-19/811 вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки або щодо затвердження проекту землеустрою та передачі останньої у приватну власність Одеською міською радою не приймались.

При цьому, з листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 15.07.2022р. за №10-15-0.81-1951/2-22 вбачається, що державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :45:007:0005 здійснено 22.07.2021р., на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого на замовлення ОСОБА_1 .

Прокурор зазначає, що починаючи з 2017р. ОСОБА_1 неодноразово звертався до Одеської міської ради із заявою про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,006 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

29 січня 2018р. ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність.

Окрім того, ОСОБА_1 звернувся до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради із запитом про надання кадастрової довідки служби містобудівного кадастру управління про території по вул. Вєтрова у м. Одесі.

Листом від 13.02.2018р. за №01-13/45/ЗГП Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016р. за №900-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по встановленню меж прибережної захисної смуги Чорного моря, проте на час його звернення вказаний проект землеустрою не затверджено. Окрім того, зазначено, що відповідно до плану зонування території від 19.10.2016р. земельна ділянка, що запитується, розташована на зсувному схилі, в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, призначена для розміщення дач, земельних насаджень вздовж вулиць, проїздів.

В подальшому, рішенням Одеської міської ради №2922-VII «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 16.02.2018р. відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки у межах м. Одеси, у зв`язку із відсутністю відповідних графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки.

02 травня 2019р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Одеської міської ради із аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,006 га розмірами 20 на 30 метрів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 31.05.2019р. за №01-26/629 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради надано ОСОБА_1 відповідь, що Одеською міською радою рішення про надання відповідного дозволу не приймалось, відповідно до протоколу постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, від 13.04.2018р. розгляд питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою було відкладено. Зазначений протокол був розміщений на офіційному веб-сайті Одеської міської ради у загальному доступі.

01 липня 2019р. ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним замовлено проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва (договір від 25.06.2019 за №2-25/06).

У подальшому, на замовлення ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,006 га по вул.. Вєтровій у м.Одеса для індивідуального дачного будівництва.

У період до 04.08.2021р., а саме до звернення ОСОБА_1 до Одеської міської ради із розробленим проектом землеустрою та клопотанням про його затвердження, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.03.2020р. за №01-13/29/0-114пз-К Козюрі С.С. повторно надавалась інформація щодо місцярозташування запитуваної земельної ділянки на зсувному схилі, а також про те, що містобудівною документацією на місцевому рівні визначено місце розташування земельної ділянки зоні Р-4, водночас зауважено, що вказана зона створюється на основі вже існуючих садівничих товариств, до жодного із яких запитувана земельна ділянка не входить.

Після завершення процедури складання проекту землеустрою 22.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапець О.В. відкрито поземельну книгу на спірну земельну ділянку, присвоєно останній кадастровий номер :45:007:0005 та внесено до Державного земельного кадастру відомості про зазначену земельну ділянку.

Відповідно до розділу 1 поземельної книги (запис від 22.07.2021р. №001) земельна ділянка із кадастровим номером :45:007:0005 площею 0,0600 га, розташована по АДРЕСА_1 віднесена до категорії земель: землі рекреаційного призначення, вид використання: для індивідуального дачного будівництва, форма власності не визначена.

Водночас, до теперішнього часу рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення ОСОБА_1 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки Одеською міською радою не прийнято.

Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка розташована на схилі узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське та схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, у зв`язку з чим на неодноразові звернення ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради з проханням погодити проект землеустрою щодо відведення у власність вільної від забудови земельної ділянки по вул. Вєтровій у місті Одесі для індивідуального дачного будівництва надавались обґрунтовані листи з відмовою у погодженні наданого проекту землеустрою з вищезазначених підстав.

Прокурор зауважує на тому, що відповідно до положень земельного законодавства у межах прибережно-захисних смуг діє режим обмеженої господарської діяльності, відповідно до якого заборонено зведення об`єктів капітального будівництва, у тому числі індивідуального дачного будівництва.

Враховуючи, що до Державного земельного кадастру внесено відомості щодо цільового призначення спірної земельної ділянки саме: для індивідуального дачного будівництва та не визначена форма власності земельної ділянки, у той час, як розпорядником земель, розташованих у межах міста в силу закону є Одеська міська рада, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру відомостей про право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку, а тим більше будь - яке (у тому числі дачне) будівництво на цій земельній ділянці, внесення запису про реєстрацію права власності на новозбудоване майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав розпорядника земельної ділянки, яким є Одеська міська рада, на захист яких подано даний позов, зумовить необхідність ініціювати інший позов, про знесення незаконно побудованого об`єкту, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

Враховуючи викладене, а також підстави державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки із кадастровим номером :45:007:0005 площею 0,06 га, імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, значну цінність та вартість спірної земельної ділянки та можливість її вибуття із комунальної власності та ймовірну забудову, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, прокурор вважає, що обґрунтованим є накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №916/522/23 (суддя Пінтеліна Т.Г.) відмовлено у задоволенні заяви Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/522/23 шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви судом першої інстанції зазначено, що до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не додано доказів на підтвердження припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Також, суд виходив з того, що будь-яких відомостей про зміну форми власності на спірну земельну ділянку або про підтверджену загрозу вчинення таких дій прокурором не заявлялось.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 по справі №916/522/22 та ухвалити рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Заявник апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм ст.ст. 3, 136, 137, 140, 236 ГПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже його незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективного захисту порушених інтересів держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншими позовами.

Зокрема, судом не надано оцінку тим обставинам, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :45:007:0005 наразі сформована, тобто існує як об`єкт цивільних правовідносин, тому права власності чи користування на неї можуть у будь-який час перейти до третіх фізичних чи юридичних осіб, у тому числі і до ОСОБА_1 .

В такому випадку, у разі задоволення позову, виконання рішення суду, постановленого за позовом Одеської обласної прокуратури, яка діє на захист інтересів держави, буде неможливим, оскільки таке рішення суду буде безпосередньо зачіпати майнові права набувача прав на цю земельну ділянку.

Враховуючи викладене, а також обставини формування спірної земельної ділянки обґрунтованим є накладення арешту на земельну ділянку площею 0,006 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Забезпечення позову в даному випадку, виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь прокурора, а тому на думку прокурора, вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

В свою чергу невжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на спірну земельну ділянку, розташовану в нормативно визначених межах прибрежно-захисної смуги Чорного моря, на якій діє режим обмеженої господарської діяльності, відповідно до якого заборонено зведення об`єктів капітального будівництва, у тому числі індивідуального дачного будівництва.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 вживаються активні дії щодо набуття спірної земельної ділянки у власність.

Так, маючи розроблений проект землеустрою, ОСОБА_1 04.08.2021 звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0005, до якого долучено відповідний проект.

До теперішнього часу рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення ОСОБА_1 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки Одеською міською радою не прийнято з підстав, які зазначені вище, а саме розташування земельної ділянки у законодавчо встановлених межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а також не прийняття Одеською міською радою рішення про затвердження проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги у межах м. Одеси.

Водночас, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.08.2022, залишеним без змін постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеського міського голови Труханова Г.Л. Одеської міської ради та визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду проекту рішення, підготовленого на звернення ОСОБА_1 від 10.08.2021 та від 01.07.20922, зобов`язано Одеську містку раду на черговому засіданні розглянути проект рішення, підготовлений на звернення ОСОБА_1 , а за результатами прийняти відповідне рішення.

Таким чином, прокурор зазначає, що наразі існує можливість оформлення ОСОБА_1 права приватної власності на спірну земельну ділянку, законність формування якої встановлюється у цій справі.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено доводи, надані прокуратурою, що призвело до передчасного прийнятого рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 клопотання Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Заступнику керівника Одеської обласної прокуратури строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від „10 лютого 2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/522/23; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури до розгляду на 01 червня 2023 року о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2023 о 12:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення „EASYCON.

26.05.2023 від до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи №916/522/23 постанови Південно-західного апеляційного господарського в аналогічній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.06.2023, апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/522/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Колоколов С.І. (головуючий суддя), судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 прийнято справу №916/522/23 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури до розгляду на 01 червня 2023 року о 12:00 год.; судове засідання провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представники прокуратури та Одеської міської ради підтримали доводи та вимоги, викладені ним письмово.

Представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0005, проведеної 22.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапець О.В., з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Підставою для пред`явлення вказаного позову прокурор зазначив порушення вимог земельного, водного, містобудівного законодавства та Закону України «Про державний земельний кадастр» під час здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки комунальної власності водного фонду, розташованої на озеленених схилах узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт. Чорноморське та схильної до інтенсивного впливу зсувних процесів, та визначення останній цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення).

Разом із позовом Заступником керівника Одеської обласної прокуратури подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, прокурор посилається на імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, значну цінність та вартість спірної земельної ділянки та можливість її вибуття із комунальної власності та ймовірну забудову, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, прокурор вважає, що обґрунтованим є накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №916/522/23 (суддя Пінтеліна Т.Г.) відмовлено у задоволенні заяви Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/522/23 шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши дотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства, судова колегія зазначає наступне.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Отже, у даному випадку, з урахуванням правової природи вимог позовної заяви, судом, під час вирішення питання про забезпечення позову має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття такого заходу як арешт майна, яке є предметом спору, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (такої правової позиції дотримано касаційним судом у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2020 року у справі №925/77/20).

Адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 р. у справі №916/2786/17).

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018р. у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Так, у даному випадку прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Колегія суддів зазначає, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зменшення його вартості. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.07.2021р. у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021р. у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021р. у справі № 908/1487/21 (908/1624/21)).

Під час вирішення питання про забезпечення позову шляхом арешту, судом встановлюються обставини чи піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна, у даному випадку, має стосуватись майна, що належить до предмета спору. При цьому, також встановлюється, чи такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14.08.2018р. у справі № 916/10/18, від 13.10.2020р. у справі №917/273/20, від 16.02.2021р. у справі №910/16866/20, від 09.06.2021р. у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

Дослідивши викладені прокурором доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим прокурором заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно і предметом спору, співмірність і адекватність, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку тим обставинам, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :45:007:0005 наразі сформована, тобто існує як об`єкт цивільних правовідносин, тому права власності чи користування на неї можуть у будь-який час перейти до третіх фізичних чи юридичних осіб, у тому числі і до Козюри С.С.

В такому випадку, у разі задоволення позову, виконання рішення суду, постановленого за позовом Одеської обласної прокуратури, яка діє на захист інтересів держави, буде неможливим, оскільки таке рішення суду буде безпосередньо зачіпати майнові права набувача прав на цю земельну ділянку.

Враховуючи викладене, а також обставини формування спірної земельної ділянки обґрунтованим є накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована по вул. Вєтровій у м. Одесі.

Забезпечення позову в даному випадку, виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь прокурора, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

З огляду на вказане судова колегія вважає такий вид забезпечення позову як накладення арешту на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова - обґрунтованим та співмірним із предметом та підставами позову у даній справі.

При цьому вищевказаного судом першої інстанції враховано не було, з огляду на що колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає висновки суду першої інстанції передчасними, а тому ухвала суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 року про забезпечення позову у справі № 916/522/23 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заяви прокурора про забезпечення позову у справі № 916/522/23.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №916/522/23 скасувати.

3.Заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/522/23 - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0005, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

05.06.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф.Савицький