ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р. Справа№ 910/987/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

скаржник ОСОБА_2 особисто

від скаржника: Антоненко А.Ю. згідно ордера

від ОСОБА_1 : Федько Т.В. згідно ордера

арбітражний керуючий Винниченко Ю.В. особисто

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року

у справі №910/987/23 (суддя Пасько М.В.)

за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, боржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 14.04.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/987/23 за заявою ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

26.04.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/987/23/2597/2023 від 26.04.2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою суду від 28.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 25.05.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року - без змін.

До дати судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

Судове засідання, призначене на 25.05.2023 об 11 год. 00 хв., не відбулось у зв`язку із відсутністю можливості авторизації в особистому кабінеті Електронного суду, що в свою чергу, призвело до неможливості проведення технічної фіксації судового засідання, що підтверджується Актом Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 року, копію якого долучено до матеріалів справи.

Після усунення обставин, що зумовили зняття справи з розгляду, ухвалою суду від 25.05.2023 розгляд справи №910/987/23 призначено на 01.06.2023 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Скаржник, його представник та керуючий реструктуризацією боргів боржника в судовому засіданні 01.06.2023 року вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

01.06.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/987/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , провадження у якій відкрито ухвалою суду від 02.02.2023 року за заявою боржника у зв`язку із неспроможністю останнього сплатити наявну заборгованість перед кредиторами. Керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Винниченка Ю.В.

22.03.2023 до суду першої інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_1 в порядку ч. 5 ст. 337 ГПК України про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає, що за наявності значної суми кредиторської заборгованості, боржник не вчиняє жодних дій, направлених на виконання судового рішення про стягнення боргу та повернення позикових коштів, водночас вільно подорожує за свої власні кошти у власних справах, посилаючись, при цьому, на свою волонтерську діяльність.

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 вказане клопотання представника ОСОБА_1 задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано доведеністю та обґрунтованістю заявленого клопотання та постановлено з метою забезпечення прав та інтересів кредиторів, а також дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника.

ОСОБА_2 із даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на передчасне звернення ОСОБА_1 з відповідним клопотанням, оскільки останній на дату його звернення ще не набув статусу кредитора у справі.

Також скаржник зазначає про недоведеність заявлених вимог належними та допустимими доказами, а також про невмотивованість ухвали суду, що є підставою для її скасування.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної боржником ухвали, колегія суддів погоджується з доводами скаржника і вбачає підстави для скасування такої ухвали враховуючи наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463 та №25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч.ч.1-5 ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження фізичної особи-боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом до закриття провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 118 КзПБ господарський суд має право за вмотивованим клопотанням сторін у справі про неплатоспроможність чи за своєю ініціативою вжити заходів для забезпечення вимог кредиторів. До заходів для забезпечення вимог кредиторів належать, зокрема заборона виїзду боржника за кордон.

Аналіз вищенаведених положень законодавства, а також спеціальної норми статті 118 КзПБ, яка підлягає застосуванню під час розгляду справи про неплатоспроможність, свідчить про те, що заходи для забезпечення вимог кредиторів фізичної особи застосуються господарським судом за вмотивованим клопотанням сторін у справі про неплатоспроможність або за своєю ініціативою.

Як встановлено колегією суддів, у справі, що переглядається, господарським судом міста Києва було застосовано обмеження боржника у праві виїзду за межі України не за власної ініціативи, а саме за клопотанням представника ОСОБА_1 , як кредитора такого боржника.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

За приписами згаданої статті КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до частини першої статті 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Порядок набуття кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Приписами статті 45 КУзПБ встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим. Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують (пункт 56.8 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

Отже, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому Законом порядку (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).

У світлі наведеного суд звертається до висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладеного у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, згідно з яким лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).

Тобто, лише за сукупністю встановлених Законом про банкрутство та КУзПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; невтрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом) кредитор може набути правового статусу учасника у справі про банкрутство.

При цьому, зазначені висновки було сформовано Верховним Судом щодо здійснення процедури ліквідації юридичних осіб, водночас, колегія суддів зауважує на доцільності врахування зазначеного принципу також при розгляді справ про неплатоспроможність фізичних осіб, враховуючи, що відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою. (Відповідної правової позиції щодо порядку набуття особою статусу кредитора у справі про неплатоспроможність фізичної особи дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.12.2021 у справі №927/807/20).

Отже, суд наголошує, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство та неплатоспроможність, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника.

Таким чином, у справах про банкрутство та неплатоспроможність особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі з відповідними правами та обов`язками, лише після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство та неплатоспроможність, розгляду такої заяви судом та визнання заявлених вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення.

Як встановлено колегією суддів, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Винниченка Ю.В.

Згідно ч. 6 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Доступ до інформації про провадження у справах, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України, є вільним та безоплатним.

Повідомлення про відкриття стосовно ОСОБА_2 провадження у справі про неплатоспроможність офіційно оприлюднено на веб-порталі судової влади України 02.02.2023 року.

В силу положень ч.ч. 1,2 ст.45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого господарського суду із заявою від 02.03.2023 року з кредиторськими вимогами до боржника на суму 14 212 447,72 грн.

При цьому, ухвалою суду від 02.02.2023 року про відкриття провадження у даній справі попереднє засідання суду було призначено на 23.03.2023 року, а ухвалою від 23.03.2023 року - відкладено на 04.04.2023 року.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом як на дату звернення ОСОБА_1 з відповідним клопотанням до місцевого господарського суду (22.03.2023 року), так і на дату прийняття оскаржуваної ухвали (30.03.2023 року) попереднє засідання у даній справі №910/987/23 господарським судом міста Києва проведено не було, грошові вимоги кредиторів, в тому числі і ОСОБА_1 , господарським судом міста Києва не розглядались по суті з прийняттям відповідного процесуального документа про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), та відповідно до реєстру вимог кредиторів боржника не внесені, а відтак, за висновками суду, ОСОБА_1 на той час не набув статусу кредитора у даній справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , що в свою чергу, свідчить про передчасність реалізації ОСОБА_1 свого права на звернення до суду з відповідним клопотанням в порядку ст.118 КУзПБ та ч. 5 ст. 337 ГПК України.

В свою чергу, передчасність подання ОСОБА_1 клопотання про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України з огляду на не набуття статусу сторони у справі, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні такого клопотання, не надаючи при цьому правової оцінки діям боржника, а також обґрунтованості такого клопотання заявника.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність у нього статусу кредитора з огляду на безспірність його вимог до боржника, що підтверджується відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та визнання таких вимог боржником при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, а також доводи про необхідність уникнення судом апеляційної інстанції надмірного формалізму під час розгляду справи, колегією суддів відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки, як було зазначено вище, особа може набути правового статусу учасника (кредитора) у справі про неплатоспроможність лише за сукупністю встановлених КУзПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; невтрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом з прийняттям відповідного рішення).

Таким чином особа, грошові вимоги якої судом не розглянуто, у розумінні спеціальних норм КУзПБ не є кредитором боржника, а тому встановлені судом обставини, виключають наявність надмірного формалізму при вирішенні спору, що є предметом розгляду, та спростовують відповідні твердження заявника.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, наведених вище фактичних обставин справи, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення передчасного та помилкового рішення про розгляд заявленого ОСОБА_1 клопотання по суті та з рештою його задоволення.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі №910/987/23 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали підписано 12.06.2023 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська