ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/519/23

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Фізичної особи-підприємця Дяченка Олега Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі ленд» (09601, Київська обл., Білоцерківський р-н, селище міського типу Рокитне, вул. Поповича, будинок 21А, )

про стягнення заборгованості за договором поставки,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Дяченка Олега Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі ленд» про стягнення заборгованості за договором поставки.

Згідно ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Ст. 12 ГПК України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного або позовного (загального або спрощеного) провадження.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023, відповідна справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки така справа є малозначною.

Тож судом ухвалою від 02.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження. Суд встановив строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалу про відкриття провадження відправлено 03.03.2023 на юридичну адресу відповідача. Відповідно до списку № 79 рекомендованих листів від 03.03.2023, копія якого міститься у матеріалах справи № 911/519/23 лист № 276 відправлено ТОВ "Профі Ленд" в смт Рокитне, на вулицю Поповича, буд. 21-А. З відомостей, що наявні на офіційному ресурсі АТ "Укрпошта" вбачається, що відправлення № 276 вручене адресату в смт Рокитне 06.04.2023.

Таким чином суд констатує, що 22.04.2023 у позивача закінчився строк для подання відзиву на позов. Відповідач не скористався своєю можливістю подати відзив і після закінчення строку на подання відзиву, не подав жодних заяви про поновлення чи продовження встановленого судом строку. Суд акцентує увагу на тому, що ухвала про відкриття провадження у справі розміщена на офіційному ресурсі Реєстру судових рішень України, а позовна заява подана через систему "Електронний суд", тож відповідачу надана можливість при бажанні ознайомитися зі змістом позовних вимог та доказами, що подані позивачем шляхом отримання доступу до вказаної системи. В той же час відповідач не проявив бажання ні ознайомитися з позовом, ні подати будь-які заперечення щодо позовних вимог чи інші пояснення.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Позивач звернувся до суду з заявою у якій просив суд стягнути з відповідача 67500,00 грн боргу основну суму заборгованості за перевезення вантажу за договором №03/11-22ФОП-3 та штраф 50% за несвоєчасну оплату за надані послуги.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом з`ясовано, що між позивачем, як перевізником та відповідачем, як замовником було укладено договір № 03/11-22ФОП-3 від 03.11.2023. Зазначеним договором сторони врегулювали взаємовідносини, що виникають між замовником та перевізником під час здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

В силу пункту 1.2 перевізник взяв на себе зобов`язання отримувати ввірений йому для перевезення вантаж транспортним засобом, доставляти його до пункту призначення і видавати уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги перевізника.

Розділом 4 договору "Ціна на послуги та порядок розрахунку" сторони узгодили, зокрема, наступні умови:

об`єм перевезень та загальна вартість послуг за договором визначається у заявці і сплачується замовником перевізнику шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника (пункт 4.1);

розрахунок замовником перевізнику здійснюється на підставі скан-копій рахунків наданих перевізником електронним зв`язком до вивантаження вантажу, якщо інше не вказано у заявці. По факту виконаних робіт складаються акти приймання-передачі наданих послуг по договору на виконання транспортних перевезень, якщо інше не зазначено в заявці (пункт 4.2);

датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок перевізника (пункт 4.3);

загальна вартість послуг по перевезенню вантажів, фактично виконаних перевізником за цим договором, по кожній окремій заявці фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.4);

первинним документом, що підтверджує факт надання послуги є товарно-транспортна накладна з підписом вантажовідправника та вантажоотримувача та/або акт приймання-передачі наданих послуг з підписом замовника та перевізника в оригіналі або надіслані скан-копії на електронну адресу перевізника (пункт 4.6).

Пунктом 6.3.8 договору на замовника покладено обов`язок своєчасно оплачувати вартість наданих транспортних послуг в порядку передбаченому цим договором.

Договір підписано позивачем та директором ТОВ "Профі Ленд" Д.В. Білошицьким.

Матеріали справи містять копії рахунків-фактур №СФ-0000092 та №СФ0000093 від 28.12.2022 виписані позивачем на суму 30000,00 грн та 35000,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи додані копії актів здачі прийняття-робіт (надання послуг) №ОУ-0000182, який підписаний 29.12.2022, та №ОУ-0000001, який підписаний 04.01.2023. На вказаних копіях актів крім підписів наявні відтиски печаток позивача та відповідача.

Відповідно до акту №ОУ-0000182, виконавцем були проведені наступні роботи за рахунком № СФ-0000092: перевезення трактора та бункера за маршрутом Селище - Рокитне. Вартість послуги становить 30000,00 грн.

За актом №ОУ-0000001 перевізник за рахунком №СФ0000093 здійснив перевезення комбайна та жатки за маршрутом Усівка - Рокитне. Вартість послуги становить 35000,00 грн.

До матеріалів справи позивачем додано платіжне доручення № 223 від 24.01.2023, що підтверджує часткову оплату послуг у розмірі 20000,00 грн за перевезення техніки згідно рахунку № 93 від 28.12.2022.

До позову додана претензія № 1-23 від 26.01.2023 відповідно до якої позивач просив відповідача протягом двох днів сплатити загальну суму боргу у розмірі 45000,00 грн та штраф у розмірі 22500,00 грн. Претензія відправлена відповідачу 30.01.2023.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних інших доказів проведення відповідачем оплати за послуги надані позивачем.

В силу частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене позивач надав відповідачу послуги з перевезення на загальну суму в 65000,00 грн. Відповідач у свою чергу оплатив вказані послуги лише частково на суму 20000,00 грн. Таким чином неоплаченою залишилася частина послуг на суму в 45000,00 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що інших умов оплати не було узгоджено в додаткових заявках за договором, відтак проведення остаточного розрахунку за надані послуги перевезення мало б бути проведено до вивантаження вантажу, як визначено в пункті 4.2, тобто до моменту здійснення останньої поставки. Таким чином станом на 04.01.2023 відповідач мав би оплатити всю суму заборгованості з поставки в 65000,00 грн. В той же час останній прострочив виконання свого обов`язку.

З огляду на те, що позивачем все ж частково оплачено борг, остаточна сума заборгованості становить 45000,00 грн, яка підлягає стягненню з позивача. Тож вимога про стягнення основної заборгованості за договором підлягає повному задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В силу пункту 7.1 договором перевезення вантажу кожна зі сторін несе відповідальність за якість і своєчасність виконання своєї частини зобов`язань згідно умов цього договору та/або чинного законодавства України. Кожна зі сторін повинна виконувати свої зобов`язання належним чином,

Пунктом 7.4 договору перевезення вантажу сторони узгодили, що в разі неоплати замовником суми цього договору в погоджені сторонами терміни, замовник сплачує перевізнику штраф в розмірі 50% від загальної суми заборгованості.

У наведених в тексті позовної заяви розрахунках сума штрафу визначена позивачем становить 22500,00 грн. Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується з викладеними в позові твердженнями, що сума штрафу, що може бути нарахована відповідно до пункту 7.4 договору становить 22500,00 грн (50 % з 45000,00 грн), оскільки як встановлено вище, за відповідачем обліковується заборгованість та оплата не здійснена в обумовлені сторонами строки.

Статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд констатує, що сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 22500,00 грн та, керуючись принципом диспозитивності, вважає за можливе задовольнити вказану вимогу в межах загальних заявлених позивачем вимог. Відтак, позов про стягнення з відповідача 67500,00 грн задоволено судом у повному обсязі, що включає в себе основний борг та штраф.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача у розмірі 2684,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі ленд» (09601, Київська обл., Білоцерківський р-н, селище міського типу Рокитне, вул. Поповича, будинок 21А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дяченка Олега Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 45000,00 грн основної суми заборгованості за договором перевезення вантажу, 22500,00 грн штрафу за несвоєчасну оплату за надані послуги та 2684,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України. Повний текст рішення підписано 08.06.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз