ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. Справа№ 920/1008/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 (повний текст складено 10.02.2023)

у справі № 920/1008/22 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 170 279,88 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У листопаді 2022 року Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ «Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - АТ «Сумське МНВО») 170 279,88 грн, з яких 71891,88 грн пені та 98388,00 грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог АТ «Укртрансгаз» посилається на порушення АТ «Сумстке МНВО» строків виконання зобов`язання за договором про надання послуг від 04.03.2019 № .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Сумське МНВО» на користь АТ «Укртрансгаз» 71 891,88 грн пені, 41 556,00 грн, 2 481,00 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань з надання позивачу у встановлений договором строк послуг на суму 415 560,00 грн, суд вважав правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 71 891,88 грн пені на підставі п. 6.7 договору.

Посилаючись на приписи ст. 549 ЦК України, суд дійшов висновку, що нарахування штрафу виходячи з суми договору, незалежно від того, в якій частині зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, суперечить приписам вказаної норми, а також загальним засадам цивільного законодавства, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, таких як є добросовісність, розумність і справедливість.

За цих обставин, у зв`язку з простроченням відповідачем строку надання послуг за договором на суму 415 560,00 грн, суд вважав правомірним та обґрунтованим нарахування штрафу в розмірі 10% від цієї суми, що становить 41556,00 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 56832,00 грн штрафу суд відмовив за їх необґрунтованістю, враховуючи, що позивач в обґрунтування позовних вимог не вказує на прострочення відповідачем строку надання послуг, що прийняті згідно з актом №1 від 06.03.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 06.02.2023, АТ «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині незадоволених вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 56 832,00 грн штрафу, АТ «Укртрансгаз» вважає його таким, що ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права, а також із порушеннями норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення.

Скаржник вважає, що суд не застосував ст. 201 ЦК України та ст. 231 ГК Кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині незадоволених позовних вимог.

Зокрема, відмовляючи в частині вимог про стягнення штрафу в сумі 56 832,00 грн, суд здійснив нарахування штрафу в розмірі 10% не від суми договору 983 880,00 грн (як передбачено п. 6.7договору) та зазначено позивачем, а від вартості невиконаних робіт (415 560,00 грн), що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що у п. 6.7 договору сторони визначили, що за порушення виконавцем (відповідачем) строків виконання зобов`язання за договором він сплачує замовнику (позивачу) неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України, окрім того, за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Таким чином, на думку скаржника, умовами договору чітко визначено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад 30 днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 10% саме від ціни договору, а не від вартості невиконаних робіт, що відповідає приписам ст. 231 ГК України.

Апелянт стверджує, що згідно з п. 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Посилаючись на наведене, скаржник вважає, що суд в частині незадоволених позовних вимог неправильно застосував норми матеріального права (ч. 6 ст. 231 ГК України), не застосував ст. 204 ЦК України і дійшов хибних висновків про відмову в стягненні штрафу в розмірі 56 832,00 грн, стягнувши штраф в розмірі 10% не від вартості договору, а від вартості невиконаних робіт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1008/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 до надходження матеріалів справи №920/1008/22.

16.03.2023 матеріали справи №920/1008/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи.

Від АТ «Сумське МНВО» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

04.03.2019 АТ «Укртрансгаз» (замовник) та АТ «Сумське МНВО» (виконавець) уклали договір про надання послуг № (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов`язався за завданням замовника, яке оформлене у вигляді «Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі» (додаток №1 до договору) в порядку та на умовах, визначених у договорі, на свій ризик надати власними та залученими силами і засобами, обладнанням, матеріалами і механізмами на об`єкті замовника у встановлений строк (додаток №2 до договору), а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і оплатити послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (Ремонт нагнітача газоперекачувального агрегату ГПА-Ц-6,3 ст.№1 ДКС «Дашава»), код ЄЗС ДК 021-2015: 50530000-9, номер процедури закупівлі UА-2018-12-11-000762-b відповідно до електронної системи закупівель.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору строк надання послуг в межах дії договору становить до 250 календарних днів від дати отримання письмового дозволу на виконання робіт на об`єкті замовника. Послуги надаються згідно з погодженим із замовником Графіком надання (додаток № 2 до договору).

За надані послуги замовник перераховує виконавцю відповідно до кошторисної документації (додаток №3 до договору) та на підставі підписаних сторонами актів передання-приймання наданих послуг 983 880,00 грн, в т.ч. ПДВ 163 980,00 грн (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору оплата послуг здійснюється замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі актів передавання-приймання послуг протягом 30 календарних днів після підписання актів.

Замовник залишає за собою право зупинити надання послуг виконавцем в межах строку дії договору у зв`язку із особливістю експлуатації обладнання та режимів роботи газотранспортної системи замовника (п. 4.8 договору).

У випадку зупинки надання послуг за вимогою замовника сторони складають Акт про зупинку надання послуг (п. 4.9 договору).

У випадку зупинки надання послуг за вимогою замовника загальний строк надання послуг зміщується в межах строку дії договору на термін такої зупинки (п. 4.10 договору).

За умовами п. 6.1 договору виконавець зобов`язаний надати всі послуги в повному обсязі у строк, передбачений умовами договору.

Відповідно до п. 6.7 договору за порушення виконавцем строків виконання зобов`язання за договором він виплачує замовнику неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України, окрім того за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє протягом 12 календарних місяців, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 11.1 договору).

06.03.2019 АТ «Укртрансгаз» з листом №5001ВИХ-19-323 «Про укладення договору» надало АТ «Сумське МНВО» підписаний оригінальний примірник договору та одночасно з цим просило розпочати процедуру отримання допуску згідно п. 8 додатку №1 договору та приступити до надання послуг не пізніше 19.03.2019.

06.03.2020 сторони підписали акт №1 передання-приймання послуг за договором на суму 568 320 грн, в т.ч. ПДВ 94 720 грн.

27.09.20196 сторони підписали акт про зупинку надання послуг за договором з 28.09.2019 на підставі п. 4.8 договору.

08.11.2019 сторони підписали акт про початок (відновлення) надання послуг за договором, згідно з яким відновлено (розпочато) надання послуг з 11.11.2019; визнано вказане відтермінування кінцевого строку завершення надання послуг за цим договором як обґрунтоване; згідно з п. 4.10 договору погоджено зміщення (відтермінування) строку надання послуг на 44 календарних дні у межах строку дії договору.

10.12.2019 сторони підписали акт про зупинку надання послуг, згідно з яким зупинено надання послуг з 11.12.2019 на підставі п. 4.8 договору.

03.01.2020 сторони склали акт про перебіг надання послуг за договором, яким зафіксували, що за період з 19.03.2019 до 10.12.2019 виконавець надавав послуги впродовж 223 календарних днів. Залишок строку надання послуг становить 27 календарних днів. Станом на 03.01.2020, зважаючи на особливість експлуатації обладнання ДКС «Дашава», існуючий режим роботи Дашавського ПСГ, замовник не вбачає за можливе забезпечити пускові умови та здійснити приймальні випробування ГПА (під навантаженням) до кінця строку дії договору. Згідно з узгодженим рішенням сторони ухвалили: здійснити приймальні випробування ГПА ст. №1 за умови забезпечення замовником відповідного режиму роботи Дашавського ПСГ; за умови відсутності у замовника можливості забезпечити відповідний технологічний режим роботи Дашавського ПСГ для створення умов пуску ГПА ст. №1 та його роботи під навантаженням, продовжити строк дії договору до 04.03.2021.

Додатковою угодою №2 від 03.03.2020 сторони продовжили строк дії договору до 04.03.2021.

06.03.2020 сторони підписали акт №1 про передання-приймання послуг за договором, згідно з яким відповідач надав послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки на суму 568 320,00 грн, в т.ч. ПДВ 94 720,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 04.03.2021 сторони продовжили строк дії договору до 04.03.2022.

Листом №1001ВИХ-21-1975 від 10.03.2021 АТ «Укртрансгаз» звернулось до АТ «Сумське МНВО» та посилаючись на те, що на станом на відповідну дату режим роботи Дашавського ПСГ дозволяє експлуатувати ГПА-Ц-6,3А ст. №1 на ДКС Дашава для проведення випробувань, просило направити фахівців на ДКС Дашава для завершення надання послуг.

Листом №31-40 від 19.03.2021 АТ «Сумське МНВО» повідомило АТ «Укртрансгаз» про направлення спеціалістів для продовження робіт за договором з прибуттям до м. Стрий 23.03.2021.

30.03.2021 сторони склали технічний акт, яким зафіксували проведення в період з 23.03.2021 до 30.03.2021 передбачених договором робіт з ремонту. Згідно з висновком в результаті проведених заходів не вдалось суттєво знизити понаднормові витрати оливи. Для остаточного вирішення проблеми запропоновано продовжити роботи передбачені договором.

Листом №1001ВИХ-22-1020 від 04.02.2022 «Щодо виконання договору» АТ «Укртрансгаз» просило АТ «Сумське МНВО» завершити в повному обсязі надання послуг, передбачених договором, а також зауважило, що термін дії договору спливає 04.03.2022.

Листом №48-2/8 від 07.06.2022 «По ремонту нагнітача» АТ «Сумське МНВО» повідомило АТ «Укртрансгаз», що відповідно до простроченого договору (затримка пов`язана з військовим часом) АТ «Сумське НВО» виготовило необхідну додаткову матеріальну частину та просило для завершення комплексу додаткових робіт направити йому ротор компресора для виконання його доопрацювання (проточування) в умовах заводу-виробника.

15.08.2022 представники сторін склали технічний акт про завершення фізичного об`єму робіт за договором, яким зафіксували силами ВРТП УГЕС та під наглядом представника виконавця проведення робіт по ЗПЧ - 6,3-29/1,65 ГПА Ц-6,3А ст. №1. Після проведеного комплексу робіт ГПА-Ц-6,3А ст. №1 з ЗПЧ.3-29/1,65 готовий до пробного пуску.

06.09.2022 АТ «Укртрансгаз» направило АТ «Сумське МНОВО» претензію №1 на суму 170 279,88 грн (вих. №1001вих-22-2905), у якій зазначило, що станом на 15.08.2022 виконавець частково виконав передбачені договором зобов`язання, невиконаним залишилось зобов`язання на суму 415 560,00 грн. Посилаючись на умови п. 6.7 договору, АТ «Укртрансгаз» просило АТ «Сумське МНВО» сплатити 71 891,88 грн пені за період з 24.02.2022 по 15.08.2022 та 98 388,00 грн штрафу за період з 26.03.2022 за порушення умов договору в частині строку виконання робіт.

Претензія залишена АТ «Сумське МНВО» без відповіді та задоволення.

Звертаючись з позовом у цій справі, АТ «Укртрансгаз» зазначає, що АТ «Сумське МНВО» порушило зобов`язання за цим договором на суму 415 560,00 грн в частині строку надання послуг, у зв`язку із чим на підставі п. 6.7 договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 71 891,88 грн пені та 98 388,00 грн штрафу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Стаття 193 ГК України визначає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у т.ч. положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України).

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

ГК України у ст. 230 визначає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

За ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 зазначає, що за наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З аналізу положень ст. 231 ГК України вбачається, що ця норма передбачає можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, які мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, ч. 2 ст. 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина 3 цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у ч. 2 ст. 231 ГК України.

Частина 4 ст. 231 ГК України передбачає застосування штрафних санкцій у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення ч. 6 ст. 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, ч. 2 ст. 231 ГК України, у ч. 6 цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Суд встановив, що з урахуванням зупинення з подальшим відновленням строку надання послуг такий строк закінчився 23.02.2022.

АТ «Сумське МНВО» станом на цю дату надало послуги за договором частково, на суму 568 320,00 грн, про що свідчить акт передання-приймання №1 від 06.03.2020.

Таким чином, станом на 23.02.2022 невиконаним лишилось зобов`язання з надання послуг на суму 415 560,00 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за порушення строків виконання зобов`язання щодо надання послуг на суму 415 560,00 грн позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 71 891,88 грн за період з 24.02.2022 до 15.08.2022 в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а також штраф в сумі 98 388,00 грн - 10% від суми договору 983 880,00 грн.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо надання позивачу у встановлений договором строк послуг на суму 415 560,00 грн, місцевий господарський суд вважав правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 71 891,00 грн.

Місцевий господарський суд визнав правомірним нарахування штрафу саме на цю суму (а не на суму договору), а отже присудив до стягнення з АТ «Сумське МНВО» 41 556,00 грн штрафу та відмовив у задоволенні цих вимог на суму 56 832,00 грн.

АТ «Укртрансгаз» у апеляційній скарзі оскаржує прийняте місцевим господарським судом рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 56 832,00 грн штрафу.

Погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про те, що нарахування штрафу має бути здійснено саме на суму невиконаного зобов`язання, а не на суму договору, колегія суддів зазначає таке.

Умовами п. 6.7 договору сторони визначили, що за порушення виконавцем строків виконання зобов`язання за договором він виплачує замовнику неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України, окрім того за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Колегія суддів відзначає, що за змістом вказаний пункт не конкретизує, який саме з видів неустойки має обраховуватись в порядку абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України.

Водночас апеляційний суд бере до уваги те, що згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, сторони у п. 6.7 договору визначили неустойку (тобто і пеню, і штраф) у розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України, оскільки зміст цього пункту не містить чіткого застереження, що відповідне правило (норма) стосується виключно пені.

Водночас зазначена норма закону встановлює ставки нарахування неустойки (0,1 відсотка для пені і 7 відсотків для штрафу) і базу нарахування (вартість товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання).

Однак за умовами цього ж п. 6.7 договору за прострочення понад тридцять днів виконавець додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від суми договору.

Наведене свідчить, що фактично умовами п. 6.7 договору (через його щонайменше невдале формулювання) визначена можливість застосувати два види штрафу за порушення строків виконання зобов`язання на понад 30 днів, а саме:

- за порушення строків виконання зобов`язання понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, згідно з абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України;

- додатковий штраф за прострочення понад тридцять днів у розмірі 10% від суми договору.

Проте можливість стягнення двох штрафів (у різних розмірах) за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за одне і те саме правопорушення, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду (з посиланням а ст. 549 ЦК України), що в даному випадку нарахування штрафу, виходячи з суми договору незалежно від того, в якій частині зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, суперечить приписам вказаної норми, а також загальним засадам цивільного законодавства, на яких має ґрунтуватись зобов`язання між сторонами, таких як добросовісність, розумність і справедливість.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, як зазначено вище, у договорі сторони передовсім визначили норму закону, якою мають керуватись у визначенні розміру неустойки. Ця норма встановлює і ставки, і базу нарахування як пені, так і штрафу.

Таким чином, стягнення додаткового штрафу за прострочення понад тридцять днів у розмірі 10% від суми договору не може бути застосоване у спірних правовідносинах.

Водночас ставка у 10% не може бути застосована і до іншої бази нарахування - вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення. Адже її не можна розцінювати як таку, що погоджена сторонами в порядку ч. 4 ст. 231 ГК України, а тому вона має відповідати розміру, встановленому законом (тобто, становити 7% з урахуванням правил п. 6.7 договору і абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України).

На переконання колегії суддів, у цьому випадку до стягнення з виконавця на користь замовника підлягає штраф у розмірі 7% від 415 560,00 грн (вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання), що складає 29 089,20 грн.

Посилання скаржника на ч. 6 ст. 231 ГК України колегія суддів оцінює критично оскільки у цьому пункті йдеться про спосіб визначення штрафної санкції за порушення грошових зобов`язань, в той час як зобов`язання виконавця за договором надання послуг є негрошовим.

За наведених обставин апеляційний господарський суд не вбачає порушень, на які вказує АТ «Сумське МНВО» у апеляційній скарзі, але одночасно констатує неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

У зв`язку з встановленням під час апеляційного розгляду неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 277 та ч. 4 ст. 269 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення має бути змінене та викладене в редакції цієї постанови.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22 змінити.

3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22 щодо стягнення штрафу в редакції цієї постанови.

4. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22 в наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (вул. Кловський узвіз, буд. 9/1, м. Київ, 01021, ) 71 891 грн 88 коп пені, 29 089 грн 20 коп штрафу, 1 514 грн 72 коп витрат по сплаті судового збору».

5. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2023 у справі №920/1008/22 залишити без змін.

6. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

7. Справу №920/1008/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова