ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. Справа №910/13429/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023

у справі №910/13429/22 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

до Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант"

про стягнення 7 556,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (далі - ПАТ "СК "Вусо") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК "Альфа-Гарант") про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 7 556,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що останнім на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 18.11.2020 №5039162 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі (поліс ОСЦПВВНТЗ №АР/007576203).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що ПАТ "СК "Вусо" пропущено однорічний строк для звернення до ТДВ СК "Альфа-Гарант" за страховим відшкодуванням, а як доказ звернення до відповідача з відповідною заявою позивачем подано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від іншої заяви на виплату страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі 910/13429/22 позовні вимоги ПАТ "СК "Вусо" до ТДВ СК "Альфа-Гарант" про стягнення 7 556,00 грн задоволено повністю. Стягнуто відповідача на користь позивача 7 556,00 грн страхового відшкодування та 2 481,00 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , і у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" за полісом №АР/007576203, а також з огляду на те, що водія автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "СК "Вусо".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а також висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023, апеляційну скаргу ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13429/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22.

Матеріали справи №910/13429/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 08.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви. Крім того, у даній заяві відповідач виклав апеляційну скаргу в новій редакції, де зазначив, що позивач пропустив однорічний строк для звернення до ТДВ СК "Альфа-Гарант" за страховим відшкодуванням по даній справі і в доказування свого звернення надав до суду документи, а саме рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від іншої заяви на виплату.

Також, відповідач просив додатково долучити до матеріалів справи акт від 10.03.2023, якій складено після ретельної перевірки вхідної кореспонденції ТДВ СК "Альфа-Гарант" про відсутність вкладень у конверті за штрих-кодом №46, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення акт ще не було складено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2023 у справі №910/13429/22. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Щодо клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи акта від 10.03.2023, який доданий до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з частинами 1, 2, 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення позовних вимог, повинні існувати на момент подання до суду першої інстанції відзиву, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність у відповідача існування доказів на момент подачі до суду відзиву взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи акта від 10.03.2023, оскільки на підставі частини 3 статті 269 ГПК України відповідач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості його подання до суду першої інстанції разом з відзивом з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду ухвалена за результатами дослідження наявних в матеріалах справи доказів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 18.11.2020 між ОСОБА_1 (страхувальник) та ПАТ "СК "Вусо" (страховик) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5039162. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортним засобом - "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 .

04.08.2021 в місті Одеса на вулиці Балківській сталася ДТП за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , з автомобілем "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду, чим порушив пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 03.12.2021 у справі №523/14809/21, якою водія автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

З матеріалів вбачається, що відповідно до рахунку від 06.08.2021 №СЧ-84217 Фізичної особи-підприємця Ніколи Юрія Дмитровича вартість відновлювального ремонту автомобіля "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 8 556,00 грн.

ПАТ "СК "Вусо" складено страховий акт від 11.08.2021 №2160266-1 на підставі якого вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - фізичної особи-підприємця Ніколи Ю.Д., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 11.08.2021 №40579.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована ТДВ СК "Альфа-Гарант" (поліс №АР/007576203, за яким ліміт за шкоду майна становить 130 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн).

Таким чином, за доводами позивача у відповідача виник обов`язок із відшкодування позивачу витрат в розмірі 8 556,00 грн.

ПАТ "СК "Вусо" звернулося до ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою від 20.08.2021 №4921 про виплату страхового відшкодування на суму 8 556,00 грн, яку відповідач отримав 15.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №746.

Відповідач відповіді на вказану заяву не надіслав, суму страхового відшкодування не сплатив.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено виплати страхового відшкодування, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 7 556,00 грн страхового відшкодування із вартістю відновлюваного ремонту за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту від 18.11.2020 №5039162 виплатив на користь страхувальника страхове відшкодування у розмірі 8 556,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.08.2021 №40579.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до відповідача відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом першої інстанції, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , встановлена постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 03.12.2021 у справі №523/14809/21.

Частиною 6 статті 75 ГПК України встановлено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Згідно зі статтею 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування"

Таким чином, враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, на момент настання страхового випадку була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/007576203, ТДВ СК "Альфа-Гарант" є відповідальною особою за завдані збитки власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля "Geely", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, у конверті з штрихкодовим ідентифікатором №746 до відповідача надійшла заява від 08.09.2021 №5101, яка стосується іншого ДТП, що підтверджується витягом з реєстру вхідної кореспонденції ТДВ СК "Альфа-Гарант" за 15.09.2021, копією заяви на виплату страхового відшкодування від 08.09.2021 №5101 та поштовим конвертом з таким самим штрихкодовим ідентифікатором.

Однак, на думку колегії суддів, поданий відповідачем витяг з реєстру вхідної кореспонденції ТДВ СК "Альфа-Гарант" за 15.09.2021 не містить інформації, яка б підтверджувала, що у конверті з штрихкодовим ідентифікатором №746 містилася саме заява від 08.09.2021 №5101. Крім того, витяг з реєстру вхідної кореспонденції ТДВ СК "Альфа-Гарант" за 15.09.2021 є внутрішнім документом відповідача, у якому не вказані відповідні штрихкодові ідентифікатори, та зі змісту якого взагалі неможливо встановити яка саме поштова кореспонденція надходила до відповідача. Заява від 08.09.2021 №5101, про яку вказує скаржник, надійшла до відповідача кур`єрською доставкою, що підтверджується вищенаведеним реєстром відповідача, у той час як заява від 20.08.2021 №4921 ПАТ "СК "Вусо" направлена ТДВ СК "Альфа-Гарант" підприємством поштового зв`язку АТ "Укрпошта". Слід також зазначити, що копія конверту з штрихкодовим ідентифікатором №746, надана відповідачем, також містить відтиск поштового штемпелю АТ "Укрпошта".

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем на користь страхувальника страхового відшкодування у розмірі 8 556,00 грн, а також враховуючи встановлений полісом №АР/007576203 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 130 000,00 грн та франшизи - 1 000,00 грн, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 7 556,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про не обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

За приписами частини 1 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТДВ СК "Альфа-Гарант" задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на ТДВ СК "Альфа-Гарант".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/13429/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант".

4. Матеріали справи №910/13429/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак