ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Справа № 924/1032/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2023 року по справі №924/1032/22 (суддя - Вибодовський О.Д.)

час та місце ухвалення рішення: 21 березня 2023 року; м. Хмельницький майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 11:00 год; повний текст рішення складено 23 березня 2023 року

за позовом Керівника Волочиської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Західного офісу Державної аудиторської служби України

про визнання недійсними додаткових угод №1 від 11 лютого 2021 року, №2 від 12 березня 2021 року до договору №21400044 від 05 лютого 2021 року та стягнення безпідставно набутого майна (коштів) в сумі 324 636 грн 22 коп.

за участю представників сторін:

від Прокурора - Немкович І.І.;

від Позивача, Відповідача, Третьої особи - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Волочиської окружної прокуратури (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» (надалі Відповідач; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Західний офіс Державної аудиторської служби України (надалі Третя особа)) в якому просив:

· визнати недійсною додаткову угоду №1 від 11 лютого 2021 року до договору №21400044 від 5 лютого 2021 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем;

· визнати недійсною додаткову угоду №2 від 12 березня 2021 року до договору №21400044 від 5 лютого 2021 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем;

· стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в сумі 324636 грн 22 коп. перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору за №21400044 від 5 лютого 2021 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилався на те, що за умовами Договору Відповідач за поставлену електричну енергію повинен отримати грошові кошти в сумі 1 605 038 грн 80 коп. (529 548 кВт/год х 3,03096 грн = 1 605 038 грн 80 коп.).

Відповідно до умов Договору та додаткових угод та актів приймання-передачі, якими внесено зміни до істотних умов договору, Позивачем безпідставно надмірно сплачено, а Відповідачем безпідставно збережено кошти на загальну суму 324 636 грн 22 коп. (1 929 675 грн 02 коп. - 1 605 038 грн 80 коп. = 324 636 грн 22 коп.).

Як вказує Прокурор, оскільки Додаткові угоди № 1 та № 2 за Договором укладені (вчинені) з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», Позивач звернувся із позовом до суду з вимогою: визнати недійсною Додаткову угоду №1, укладену між Позивачем та Відповідачем; визнати недійсною Додаткову угоду №2 до Договору, укладену між Позивачем та Відповідачем; стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в сумі 324636 грн 22 коп. перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов Договору.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2023 року позов задоволено (том 1, а.с. 227-233). Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 11 лютого 2021 року до договору №21400044 від 5 лютого 2021 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем; визнано недійсною додаткову угоду №2 від 12 березня 2021 року до договору №21400044 від 5 лютого 2021 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача - кошти в сумі 324 636 грн 22 коп. перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору за №21400044 від 5 лютого 2021 року.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що несення змін до істотних умов Договору шляхом укладання додаткової угоди №2 від 12 березня 2021 року проведено сторонами з порушенням вимог частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому додаткова угода № 2 від 12 березня 2021 року підлягає визнанню недійсною, як така, що порушує вимоги частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України. Як вказав суд першої інстанції, на підставі частини 1 статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх , послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна по послідуючій угоді фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених в статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у порівнянні із основним договором. Суд вказав, що додаткова угода № 2 від 12 березня 2021 року також підлягає визнанню недійсною на підставі частини 1 статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, оскільки, її укладено після та на основі додаткової угоди № 1 від 11 лютого 2021 року, а коливання ціни, закладене нею є непропорційним коливанню ціни електроенергії на ринку.

Щодо представництва інтересів держави, то як визначено судом в оспорюваному рішенні, Прокурор зазначив, що Позивач протягом розумного строку не вжив жодних заходів для усунення порушення інтересів держави, зокрема, самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження їх бездіяльності та достатньою підставою для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави. Зважаючи на те, що Прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що Прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Позивача.

Відповідач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 1-2), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що Відповідно до Додатку № 1 до Договору «Комерційна пропозиція Постачальника» сторони визначили ціну на розподіл електричної енергії: «У відповідності до пункту 5.4 Договору тариф на розподіл електричної енергії, що включений в ціну за одиницю Товару, станом на дату проведення аукціону по процедурі згідно якої укладено цей договір затверджено постановою НКРЕКП№ 1351 від 11 липня 2020 року, та становить 0,89057 грн без ПДВ. Вказана умова, як зазначає апелянт, передбачена Додатком 2 Проекту договору за тендерною документацією. Відтак, на переконання Відповідача, Додаткову угоду №1 укладено за цінами, які діяли на момент подання Позивачем на веб-порталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за №UA-2020-12-l0-015977-c про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія та не суперечить жодним чином умовам чинного законодавства.

Апелянт зазначає, що в якості періоду обрахунку значення використовуються дані за відповідний місяць (місяць за який обраховується коливання та/або попередній місяць поставки за Договором), або інший період обрахунку згідно цього Договору, визначений згідно даних майданчику ДП «Оператор ринку».

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2023 року (том 2, а.с. 17) відкрито апеляційне провадження у справі № 924/1032/221 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив (том 2, а.с. 17).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 5 травня 2023 року надійшов відзив від Прокурора, в якому з підстав, наведених у даному відзиві, Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Прокурор вказав, що станом на дату подання пропозиції Відповідача (9 січня 2021 року), станом на дату проведення аукціону за закупівлею (18 січня 2021 року) та станом на дату укладення договору про закупівлю (5 лютого 2021 року), постанова НКРЕП №1351 від 11 липня 2020 року, яку використано сторонами в договорі втратила чинність.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 травня 2023 року: проведення підготовчих дій закінчено; розгляд апеляційної скарги призначено на 31 травня 2023 року об 14:40 год.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 19 травня 2023 року надійшла заява в котрій Третя особа просила проводити розгляд справи за відсутності представника Третьої особи (том 2, а.с. 33).

В судове засідання від 31 травня 2023 року представники Позивача, Відповідача та Третьої особи не з`явилися.

З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 11 травня 2023 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

В той же час, згідно пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на вказану норму процесу та описані вище обставини, апеляційний господарський суд без участі представників Позивача, Відповідача та Третьої особи за наявними в справі матеріалами.

При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим (з огляду на закінчення шістдесятиденного строку розгляду апеляційної скарги) з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів), колегія суду вирішила проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Позивача, Відповідача та Третьої особи.

При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

В судовому засіданні від 30 травня 2023 року заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому Прокурор вказав, що умовами Договору Відповідач за поставлену електричну енергію повинен отримати грошові кошти в сумі 1 605 038 грн 80 коп.. Відповідно до умов Договору, додаткових угод та актів приймання-передачі, якими внесено зміни до істотних умов договору, Позивачем безпідставно надмірно сплачено, а Відповідачем безпідставно збережено кошти на загальну суму 324 636 грн 22 коп.. Як вказує Прокурор, оскільки Додаткові угоди № 1 та № 2 за Договором укладені (вчинені) з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», Позивач звернувся із позовом до суду з вимогою: визнати недійсною Додаткову угоду №1, укладену між Позивачем та Відповідачем; визнати недійсною Додаткову угоду №2 до Договору, укладену між Позивачем та Відповідачем.

Заслухавши пояснення Прокурора, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. При цьому колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що в грудні 2020 року Позивач на веб-порталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за №UA-2020-12-10-015977-с про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія в кількості 1 500 000 кВт./год та очікуваною вартістю 5 700 000 грн.

У відкритих торгах взяли участь два постачальника, а саме ТОВ «Ернерінг» з остаточною пропозицією 4 574 999 грн 99 коп. та Відповідач з остаточною пропозицією 4 546 500 грн.

Рішенням тендерного комітету Позивача, оформленим протоколом за № 9 від 19 січня 2021 року, визначено переможцем закупівлі пропозицію Відповідача, з яким прийнято рішення укласти договір закупівлі електричної енергії.

5 лютого 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір на постачання електричної енергії споживачу за №21400044 (надалі Договір; том 1, а.с. 84-93).

Предметом Договору визначено електричну енергію в кількості 1500000 кВт./год на загальну суму 4 546 500 грн, тобто ціна за 1 кВт./год. становила 3 грн 031 коп..

Відповідно до умов пункту 2.1 Договору, Відповідач зобов`язався продавати Позивачу із 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року товар «код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія» для забезпечення потреб електроустановок Позивача, а Позивач оплачує Відповідачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що ціна договору становить 4 546 500 грн.

11 лютого 2021 року укладено Додаткову угоду №1 Договору та викладено в новій редакції комерційну пропозицію Відповідача, якою збільшено вартість електроенергії, яка постачалась з 1 січня 2021 року за 1 кВ/год. з 3,031 грн з ПДВ до 3 грн 31 коп. з ПДВ (+ 9,2 %) та відповідно, зменшено загальний обсяг електроенергії. Також, узгоджено суму кошторисних призначень в розмірі 2 618 400 грн (том 1, а.с. 58-59).

12 березня 2021 року сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору, якою вартість 1 кВ/год. електроенергії з 1 лютого 2021 року підвищено з 3 грн 31 коп. з ПДВ до 3 грн 64 коп. з ПДВ (+ 9,9 %) та відповідно, зменшено загальний обсяг електроенергії (том 1, а.с. 60-61).

Додатковою угодою №3 від 14 квітня 2021 року, Додатковою угодою № 4 від 18 червня 2021 року, Додатковою угодою № 5 від 3 серпня 2021 року та Додатковою угодою № 6 від 28 серпня 2021 року вартість електричної енергії не змінено, узгоджено збільшення суми кошторисних призначень на 2021 рік на оплату електроенергії (том 1, а.с. 64-69).

15 вересня 2021 роки сторонами укладено Додаткову угоду №7, якою вартість 1 кВ/год. електроенергії з 1 серпня 2021 року підвищено з 3 грн 64 коп. з ПДВ до 3 грн 86 коп. з ПДВ (+ 9,3 %) та, відповідно, зменшено загальний обсяг електроенергії (том 1, а.с. 70-71).

27 жовтня 2021 року сторонами укладено Додаткову угоду за №8, якою договір на постачання електричної енергії за №21400044 від 5 лютого 2021 року розірвано за згодою сторін, у зв`язку з чим 29 жовтня 2021 року на веб-порталі «Ргоzorro» Замовником опубліковано звіт про виконання договору про закупівлю (том 1, а.с. 116).

Під час дії договору сторонами вартість предмета закупівлі також змінено шляхом підписання актів-прийому передачі.

7 червня 2021 року сторонами підписано акт приймання-передачі №04, яким ціну товару по Договору, поставленого з 1 травня 2021 року зменшено до 3 грн 27 коп. з ПДВ (- 10 %).

7 липня 2021 року підписано акт приймання-передачі №05, яким ціну товару, поставленого з 1 червня 2021 року, підвищено до 3 грн 51 коп. з ПДВ ( + 7,3 %).

Згідно інформації Позивача № 370 від 4 листопада 2021 року та актів приймання-передачі електричної енергії, які долучені до матеріалів позовної заяви, Позивачем за період дії Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди № 2 до Договору поставлено 529 548 кВт/год електричної енергії та за яку перераховано Відповідачу кошти в сумі 1 929 675 грн 02 коп..

За умовами Договору Відповідач за поставлену електричну енергію повинен отримати грошові кошти в сумі 1 605 038 грн 80 коп. (529 548 кВт/год х 3,03096 грн = 1 605 038 грн 80 коп.).

Прокурор зауважує, що відповідно до умов Договору, додаткових угод та актів приймання-передачі, якими внесено зміни до істотних умов Договору, Відповідачем безпідставно надмірно сплачено, а Відповідачем безпідставно збережено кошти на загальну суму 324 636 грн 22 коп. (1 929 675 грн 02 коп. - 1 605 038 грн 80 коп. = 324 636 грн 22 коп.).

Оскільки Додаткові угоди № 1 та № 2 за Договором укладені (вчинені) з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» Прокурор в особі Позивача звернувся до суду з позовними вимогами про: визнання недійсними додаткових угод до Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем; стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів в сумі 324 636 грн 22 коп. перерахованих за товар, який не отримано відповідно до умов Договору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу дії частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Частиною 1 статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В силу дії статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Досліджуючи обставини звернення Прокурора в особі Позивача з даним позовом до суду, колегія суду зауважує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 912/2385/18 від 26 травня 2020 року.

У даній справі Прокурор в інтересах держави в особі Позивача звернувся до Відповідача (за участю Третьої особи) про визнання недійсною Додаткової угод №1 від 11 лютого 2021 року та Додаткової угоди №2 від 12 березня 2021 року до Договору та стягнення безпідставно набутого майна (коштів) в сумі 324 636 грн 22 коп..

Прокурор зазначає, що внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод та комерційної пропозиції були безпідставно збільшені ціни на електричну енергію та поставлено значно меншу кількість товару, що є порушенням бюджетного законодавства, принципів добросовісної конкуренції, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій та принципу запобігання корупційним діям і зловживанням при проведенні публічних закупівель.

Прокурор наголошує, що вказане порушує економічні інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів внаслідок завдання шкоди у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, відтак колегія суду приходить до висновку, що захист такого інтересу відповідає функціям Прокурора.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності.

Згідно з пунктом 11 частиною 1 статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

В силу дії частини 2 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Колегія суду приймає до уваги, що замовником товару (електричної енергії) при здійсненні процедури закупівлі та стороною Договору є Позивач. Фінансування процедури закупівлі за договором здійснювалось за рахунок міського бюджету.

За таких обставин Прокурор правомірно визначив орган місцевого самоврядування Позивачем у цій справі.

Відтак, підставою реалізації Прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Позивача, які після виявлення порушень законодавства мали право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Так, згідно з висновком про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-10-015977-с від 12 жовтня 2021 року, складеним Третьою особою, виявлено порушення приписів Закону України "Про публічні закупівлі" під час внесення змін до істотних умов Договору. Однак, як вказує Прокурор, Позивач вказаних порушень не усунув та до суду не звертався.

Разом з тим, у листі №370 від 4 листопада 2021 року, що адресований Прокурору, Позивач повідомляв лише про підстави укладення Додаткових угод. Однак не вказував про будь-який свій намір звернутись до суду.

Водночас, як вбачається з наявних у справі доказів, листом №51-3391вих-21 від 23 жовтня 2021 року Прокурор звернувся до Позивача з повідомленням про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Таким чином, Позивач протягом розумного строку не вжив жодних заходів для усунення порушення інтересів держави, зокрема, самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності та достатньою підставою для звернення Прокурора до суду із позовом в інтересах держави.

Зважаючи на усе вищеописане та з огляду на те, що Прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, колегія суду прийшла до висновку, що Прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави саме в особі Позивача.

Розглядаючи позовну вимогу Прокурора щодо визнання оспорюваних Додаткових угоди (№1 та №2) до Договору недійсними із посиланням на порушення при укладення таких правочинів статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Досліджуючи оспорювані Додаткові договори щодо характеру їх недійсності, що входить в предмет позовної вимоги Прокурора та про що зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів досліджує наступні обставини.

Відповідно до умов пункту 2.1 Договору, Відповідач зобов`язався продавати Позивачу із 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року товар «код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія» для забезпечення потреб електроустановок Позивача, а Позивач оплачувати Відповідачу вартість використаної електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

В силу дії пункту 5.1 Договору, ціна договору становить 4 546 500 грн..

11 лютого 2021 року укладено Додаткову угоду №1 та викладено в новій редакції комерційну пропозицію Відповідача, якою збільшено вартість електроенергії, яка постачалась з 1 січня 2021 року за 1 кВ/год. з 3,031 грн з ПДВ до 3 грн 31 коп. з ПДВ (+ 9,2 %) та, відповідно, зменшено загальний обсяг електроенергії. Також, узгоджено суму кошторисних призначень в розмірі 2 618 400 грн.

12 березня 2021 року сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою вартість 1 кВ/год. електроенергії з 1 лютого 2021 року підвищено з 3 грн 31 коп. з ПДВ до 3 грн 64 коп. з ПДВ (+ 9,9 %) та відповідно, зменшено загальний обсяг електроенергії.

Водночас, підстави для внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, передбачені виключно вимогами статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами ! в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Рlatts ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Аналогічна вимога передбачена також і пунктом 5.8 Договору, відповідно до якого на виконання пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони, домовились, що зміна умов цього Договору допускається у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії, а саме у випадку, зміни регульованих цін (тарифів) на послуги з передачі електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕП, що включені у вартість товару за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для укладення сторонами Додаткової угоди №1 від 11 лютого 2021 року (всього через 6 календарних днів після укладання основного договору) сторонами обрано пункт 7 частину 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та додатком до вказаної угоди збільшено тариф на розподіл електричної енергії з 0,89057 грн за кВт/год (без ПДВ) до 1,12143 грн. за кВт/год (без ПДВ), тобто, на 23 коп. за 1 кВт/год на підставі постанови НКРЕП № 2381 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Хмельницькобленерго» (надалі - Постанова № 2381), що призвело до збільшення вартості, поставленої з 1 січня 2021 року електроенергії 3 грн 031 коп., з ПДВ до 3 грн 31 коп. з ПДВ за кВ/год(+9,2%).

Постанова № 2381 набрала чинності з дня оприлюднення на офіційному веб-порталі НКРЕП, тобто з 10 грудня 2020 року, а в складі тендерної пропозиції учасника Відповідача, яка подана 9 січня 2021 року, міститься гарантійний лист від 4 січня 2021 року № Т-21-0121,-574/6 про те, що ціна, яка ним пропонується, є актуальною та об`єктивною відповідно, до ринкових цін згідно до норм чинного законодавства.

В складі тендерної пропозиції Відповідача міститься лист «Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі» від 4 січня 2021 року № Т-21-0121-574 про врахування учасником при визначенні ціни на товар усіх своїх витрат, які можуть бути ним понесені у ході виконання договору про закупівлю.

В той же час, піднесення цін на шостий день після підписання основного Договору, суперечить умовам підпункту 5.6.1 Договору, відповідно до якого зміна ціни за одиницю Товару відбувається один раз на місяць після завершення розрахункового періоду (розрахунковий період за Договором є календарний місяць протягом якого Позивачем здійснювалось постачання електричної енергії - пункт 5.12 Договору).

Сторонами в додатку до Додаткової угоди № 1, а саме в комерційній пропозиції Відповідача узгоджено застосування нової ціню на електроенергію з 1 січня 2021 року, тобто застосовано положення частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли до укладення додаткової угоди.

Відповідно до роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 3304-06/27708-06 від 8 серпня 2017 року, ураховуючи, що рішення, дії або бездіяльність замовника можуть бути оскаржені суб`єктом оскарження в Антимонопольному комітеті України у разі проведення процедури закупівлі та оскаржені учасником, спрощеної закупівлі у судовому порядку, зважаючи при цьому на можливість відмови переможця процедури закупівлі підписати договір про закупівлю, а також відміну замовником тендеру чи визнання тендеру таким, що не відбувся, з підстав, передбачених Законом, під час проведення тендера або здійснення спрощеної закупівлі, за результатами якого укладається договір про закупівлю, застосування положень частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України не є можливим.

Враховуючи те, що закупівля здійснюється шляхом застосування конкурентної процедури відкритих торгів застосування норм статті 631 Цивільного кодексу України в частині щодо виконання умов договору до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, неможливе.

У випадку застосування Відповідачем актуального станом на 9 січня 2021 року тарифу на розподіл електричної енергії в розмірі 1,12143 грн за кВт/год, остаточна цінова пропозиція останнього не була б найбільш економічно вигідною Позивачу в порівнянні з іншим учасником закупівлі, що вказує на свідоме застосування Відповідачем заниженого тарифу на розподіл електричної енергії в тендерній пропозиції.

При цьому, колегія суддів зауважує, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних, коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року в справі № 915/1868/18.

Таким чином, внесення змін до істотних умов Договору шляхом укладання Додаткової угоди № 1 проведено сторонами з порушенням вимог частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому Додаткова угода № 1 від 11 лютого 2021 року підлягає визнанню недійсною, як така, що порушує вимоги частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України.

Вищезазначені порушення Законодавства у сфері публічних закупівель при укладанні Додаткової угоди № 1 опосередковано підтвердженні і висновком Третьої особи про результати моніторингу закупівлі від 12 жовтня 2021 року (том 1, а.с. 21-23).

З огляду на вказане, колегія апеляційного господарського суду залишає без змін оспорюване в цій частині рішення суду, а апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Підставою укладення сторонами Додаткової угоди № 2 від 12 березня 2021 року визначено пункт 1 та пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Вказаною угодою сторонами узгоджено збільшення ціни електроенергії без ПДВ та без тарифів на розподіл та передачу, поставленої з 1 лютого 2021 року, з 1,3413 грн за кВт/год до 1,62131 кВт/год, що призвело до здорожчення 1 кВт/год з ПДВ та тарифами на розподіл та передачу з 3,31 грн до 3,64 грн (+9,9 %).

Згідно пункту 1 та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Аналогічна вимога передбачена також і пунктом 5.6 Договору, відповідно до якої на виконання вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони домовились, що зміна ціни за одиницю Товару та встановлення щомісячної ціни поставки, Товару здійснюється виходячи з коливання ціни на ринку Товару, а саме, зміни середньозваженої ціни на рийку на добу на перед (РДН).

При цьому, в обґрунтування укладення сторонами Додаткової угоди №2 зазначено довідку Хмельницької торгово-промислової палати від 2 березня 2021 року за № 22-05/152 в якій зазначено середньозважену ціну електроенергії на ринку на добу наперед (РДН) ОЕС України в січні та лютому місяцях відповідного року.

Зважаючи, що основний Договір та Додаткову угоду №1 сторонами укладено в лютому, а Додаткову угоду №2 в березні, довідка торгово-промислової палати від 2 березня 2021 року за № 22-05/152 про ціни в січні та лютому 2021 року не може слугувати належним, доказом підняття ціни електроенергії в березні 2021 року.

На неналежність в якості доказу вказаної довідки вказує і довідка торгово-промислової палати (перша таблиця), отримана на запит Волочиської окружної прокуратури, за № 22-05/24 від 17 січня 2022 року, відповідної до якої середньозважені ціни на ринку «на добу вперед» станом на 11 лютого 2021 року (момент укладення додаткової угоди за № 1) складали 1 738 грн 15 коп. за 1 МВт, а станом на 12 березня 2021 року (день укладення додаткової угоди за № 2) складали 1 320 грн 10 коп. за 1 МВт, тобто фактично з середини лютого 2021 року по 12 березня 2021 року ціна за електричну енергію на ринку стрімко зменшувалась, що свідчить про порушення сторонами вимог статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 5.6 Договору.

Зниження вартості електроенергії в лютому-березні 2021 року підтверджується довідкою торгово-промислової палати, отриманою на запит Волочиської окружної прокуратури за № 22-05/331 від 23 травня 2022 року про середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії «на добу наперед», відповідно до якої відсоток зменшення середньозваженої ціни у березні 2022 року в порівнянні з попереднім місяцем склав -15,8% (з 1 632,56 до 1 374,25 грн. Мвт/год)

Зважаючи на все вищеописане колегія суддів приходить до висновку, що а ні вимогами статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а ні умовами Договору не передбачено можливості зміни обсягу та кількісного вираження товару без відповідного документального підтвердження саме коливання ціни такого товару на ринку на момент укладення Додаткової угоди № 1 та Додаткової угоди № 2.

При цьому суд апеляційної інстанції констатує, що аналогічні вимоги зазначені у листі-роз`ясненні Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 24 листопада 2020 року №3304-04/69987-06, відповідно до якого під пропорційністю розуміється збільшення ціни саме на такий відсоток, на який відбулося коливання на ринку, але не більше ніж на 10 відсотків. У разі збільшення ціни має зменшуватися кількість товару. Розрахунок відсотків зміни ціни і кількості здійснюється у додатковій угоді від ціни підписаного договору, а у наступних додаткових угодах за потреби від останньої зміни ціни та кількості.

Оскільки у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена, чинна ринкова ціна на товар, і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

З даного колегія суддів приходить до висновку, що довідки та висновки компетентних організацій, які містять ціни станом на конкретну дату, не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження факту коливання ціни на товар.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду і в постанові від 13 жовтня 2020 року №912/1580/18.

Таким чином, вказане, свідчить про порушення сторонами Додаткової угоди № 2 вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» якою передбачено, що збільшення ціни, за одиницю товару до 10 відсотків повинно відбуватись пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Відповідно, саме Відповідач зобов`язаний не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для Позивача самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у Договорі. Відповідач повинен був обгрунтувати, чому таке, підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання Договору по запропонованій Позивачу на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного Договору стало для нього вочевидь невигідним. Відповідач також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд і в постанові від 18 червня 2021 року в справі № 927/491/19.

Саме тому, внесення змін до істотних умов Договору шляхом укладання Додаткової угоди №2 від 12 березня 2021 року проведено сторонами з порушенням вимог частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак Додаткова угода № 2 від 12 березня 2021 року підлягає визнанню недійсною, як така, що порушує вимоги частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги Прокурора в правовому полі дії частини 1 статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх, послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна по послідуючій угоді фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених в статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у порівнянні із основним договором.

Зважаючи на все вищевстановлене в даній постанові в площинні існування обставини щодо порушення оскаржуваним правочином умов договору та вимог Закону України «Про публічні закупівлі», Додаткова угода № 2 від 12 березня 2021 року також підлягає визнанню недійсною саме на підставі частини 1 статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, оскільки, її укладено після та на основі Додаткової угоди № 1 від 11 лютого 2021 року, а коливання ціни, закладене нею є непропорційним коливанню ціни електроенергії на ринку. Все вищеописане є підставою для задоволення позовних вимог Прокурора щодо визнання недійсною Додаткової угод № 2.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду і в цій частині без змін.

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 324636 грн 22 коп., то колегія суддів зауважує, що Відповідачем в порушення статтей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України допущено неналежне виконання умов Договору, як наслідок Позивачем на користь Відповідача безпідставно перераховано кошти у сумі 324 636 грн 22 коп..

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з додатком № 1 до Договору «комерційна пропозиція Постачальника» Відповідач передає Позивачу 1500 000 кВт/год електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Позивача загальною вартістю 4 546 500 грн, тобто 3,031 грн за 1 кВт/год.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий, обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В той же час, в силу дії статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 208 Господарського кодексу України визначено; що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна сторона зобов`язана Повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

За своїм змістом Договір про закупівлю є договором постачання до якого, згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (якщо інше не встановлено договором, Законом або не випливає з характеру відносин сторін).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України: за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу дії статті 669 Цивільного кодексу України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі кудівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає,» або відмовитися від переданого, товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно інформації Позивача № 370 від 4 листопада 2021 року та актів приймання-передачі електричної енергії, які долучені до матеріалів позовної заяви, Позивачу за період дії Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди № 2 до Договору поставлено 529 548 кВт/год електричної енергії та за яку перераховано Відповідачу 1 929 675 грн 02 коп..

Однак за умовами Договору Відповідач за поставлену електричну енергію повинен отримати грошові кошти в сумі 1 605 038 грн 80 коп. (529 548 кВт/год х 3,03096 грн = 1 605 038,80 грн).

Отже, відповідно, до умов Договору, Додаткових угод та актів приймання-передачі, якими внесено зміни до істотних умов Договору, Позивачем безпідставно надмірно сплачено, а Відповідачем безпідставно збережено кошти на загальну суму 324 636 грн 22 коп. (1 929 675 грн 02 коп. - 1 605 038 грн 80 коп. = 324 636 грн 22 коп.).

Визнання недійсними Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 до Договору не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані Договором, тобто зобов`язання є договірними.

З огляду на усе вищевказане в даній постанові, отримана Відповідачем оплата у сумі 324 636 грн 22 коп. за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів констатує, що правову підставу стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено), визначену саме у статті 670 Цивільного кодексу України, а не у статті 1212 Цивільного кодексу України (даної правової позиції дійшов у своїх висновках Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18 червня 2021 року в справі №927/491/19).

Все вищеописане є підставою для задоволення позовних вимог Прокурора в особі Позивача щодо стягнення безпідставно набутого майна.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін і в цій частині.

Північно-західний апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Прокурора, Позивача, Відповідача як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційній скарзі, як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи непідтвердження порушення оскаржуваними Додатковими угодами умов Договору та вимог діючого законодавства України.

Доводи наведені Відповідачем в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній постанові.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Прокурора в особі Позивача про визнання недійсними Додаткових угод № 1 та № 2 та стягнення безпідставно набутого майна (коштів) в сумі 324636 грн 22 коп..

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, виносячи дану постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2023 року по справі №924/1032/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 березня 2023 року по справі №924/1032/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №924/1032/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 6 червня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.