ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023м. ХарківСправа № 922/2300/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто", м. Первомайський
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Йосипишин Р.В.

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто", в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 887 928,30 грн., з яких: 658 324,33 грн. основний борг, 50 182,91 грн. штраф, 179 421,06 грн. проценти. Також, позивач просив суд зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування відсотків або пені, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №СО-01 від 04.05.2020 на технічне обслуговування, ремонт сільськогосподарської техніки і поставку запчастин.

Ухвалою суду від 07.03.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

02.05.2023 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення у справі. Ухвалою суду від 30.05.2023, занесеною до протоколу судового засідання, подані пояснення залишені судом без розгляду. Приймаючи вказану ухвалу, суд виходив з наступного.

Як вбачається зі змісту поданих пояснень за своєю суттю вони є відзивом на позовну заяву. Відповідно до приписів ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 07.03.2023 відповідачу встановлений процесуальний строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 17.03.2023 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №005513 а.с. 110). Отже, процесуальний строк на подання відзиву сплив 04.04.2023. Відповідно до ч. 1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Згідно положень ч. 2 ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з приписами ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Оскільки строк для надання відзиву на позовну заяву сплив 04.04.2023 і відповідач не реалізував у визначений строк право на подання заяви про продовження процесуального строку для надання відзиву, суд дійшов висновку про залишення без розгляду поданих письмових пояснень.

У судовому засіданні 30.05.2023 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 30.05.2023 не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

04.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (замовник, відповідач) був укладений договір №СО-01 на технічне обслуговування, ремонт сільськогосподарської техніки і поставку запчастин, відповідно до п. 2.1 якого, у порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і його невід`ємними додатками, Виконавець зобов`язується виконати певні Роботи для Замовника та/або продати йому Запчастини, а Замовник зобов`язується прийняти й оплатити їх.

Згідно пп.1.1.2 п. 1.1 договору, Запасні частини або Запчастини або Товар - запасні і складові частини, експлуатаційні рідини, інструменти, прилади та інші комплектуючі і матеріали, необхідні для експлуатації, технічного обслуговування і ремонту Сільськогосподарської техніки.

Згідно пп. 1.1.3. п. 1.1 договору, Роботи - роботи (послуги) з технічного обслуговування, капітального або поточного ремонту Сільськогосподарської техніки, для підтримання або відновлення її справності і працездатності, у т.ч. її огляд, діагностика, налаштування, відновлення або заміна зношених і ушкоджених Запчастин.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що Запчастини постачаються Замовнику на таких умовах: FСА (склад Виконавця) або СРТ (місце доставки) або DАР (склад Замовника). Умови (базис) поставки певних Запчастин й адреса місця їх поставки, під яким Сторони розуміють місце, в якому Виконавець зобов`язується передати Запчастини Замовнику, вантажоодержувачу або перевізнику, вказуються в рахунку, наряді-замовленні або в специфікації. Якщо в цих документах вони не вказані, то Запчастини постачаються Замовнику на умовах FСА (склад Виконавця), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, вулиця Богатирська, 2В. Усі базиси поставок розуміються Сторонами згідно з правилами Інкотермс у редакції 2010 року, але умови Договору мають пріоритет над правилами Інкотермс.

Відповідно до п. 4.4 договору, підписання Замовником накладної або іншого документу про передачу йому Запчастин засвідчує факт передачі йому разом із Запчастинами усієї необхідної документації та інформації, що їх стосується, у тому числі документів про якість, рекомендацій виробника щодо їх використання, транспортування та зберігання. Датою поставки (передачі) Запчастин є дата, що вказана в накладній або в іншому документі про передачу Замовнику Запчастин.

Згідно п. 5.1 договору, ціна Робіт, Запчастин вказується в таких документах: в рахунку, в наряді-замовленні, в специфікації, в накладних. Ціна Робіт, Запчастин вказана в цих документах є базовою їх ціною. Повною ціною Робіт, Запчастин, яку Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю, є його базова ціна разом із сумою її індексації (порядок визначення якої наведено далі). Ціна Робіт не включає в себе ціну Запчастин, якщо інше не буде вказано в рахунку, наряді-замовленні, специфікації.

У п.п. 5.3, 5.4 договору сторони погодили, що Замовник зобов`язується оплатити Роботи, Запчастини на умовах їх повної попередньої оплати, якщо Сторони не домовляться про інше, а також зобов`язується відшкодувати Виконавцю витрати, що не включаються до ціни Робіт, не пізніше дати завершення їх виконання. Якщо в рахунку, наряді-замовленні або в специфікації не буде вказаний строк (гранична дата) переказу Замовником суми попередньої оплати або авансового платежу, то Замовник зобов`язується переказати їх Виконавцю протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх складання. Якщо Замовник прострочить оплату будь-якого платежу (попередньої оплати, авансового платежу, своєчасно не оплатить вже виконані Роботи (поставлені Запчастини), то Виконавець має право в односторонньому порядку пропорційно, на час прострочення Замовника, продовжити строк виконання Робіт (поставки Запчастин), або взагалі повністю або частково відмовитись від виконання Робіт (поставки Запчастин), не несучи за це відповідальність. Виконавець має право виконати Роботи (поставити Запчастини) і до отримання від Замовника попередньої оплати або авансових платежів, і такі дії Виконавця не є порушенням ним зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 5.7. договору Замовник, здійснюючи оплату Робіт, Запчастин, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу реквізити (номер і дату) цього Договору, а також реквізити (номер і дату) рахунку, наряду-замовлення, специфікації, накладної або акту виконаних робіт. Якщо Замовник цього не дотримується, то Виконавець має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок яких Робіт, Запчастин, договору або іншого зобов`язання між Сторонами зарахувати платіж Замовника, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу. Якщо інше не буде вирішено Виконавцем, то кошти, що надійшли від Замовника, погашають грошові зобов`язання (платежі) Замовника за цим Договором у хронологічній послідовності строків (термінів) їх виконання, тобто в першу чергу, починаючи із зобов`язань (платежів) із найбільш ранніми строками виконання. У разі прострочення Замовником виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Виконавець має право самостійно вирішити, в погашення яких саме його вимог (зі сплати штрафних санкцій або процентів, певних витрат або збитків, або основного боргу тощо), в першу чергу зарахувати кошти, що надійшли від Замовника, незалежно від вказаного ним призначення платежу, з повідомленням Замовника про таке зарахування.

Згідно п. 5.10 - п. 5.10.4 договору, вказані в рахунках, наряд-замовленнях, специфікаціях, ціни Запчастин і Робіт визначені Сторонами на дату їх складання та є базовими. Базова ціна є фіксованою (тобто повною) тільки в разі оплати Замовником Запчастин, Робіт протягом 5 банківських днів із дня складання документу, в якому вперше була визначена ціна на них, якщо інший більш тривалий строк (протягом якого ціна Запчастин, Робіт є фіксованою) не вказаний у такому документі. Враховуючи викладене, Сторони домовились, що суми всіх платежів Замовника Виконавцю за Запчастини і Роботи, переказані за межами строку, протягом якого ціна Запчастин, Робіт є фіксованою, підлягають індексації (тобто збільшенню). Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2 поділити на К1) помножити на СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті Замовником Виконавцю; СП - сума платежу за Запчастини, Роботи; К2 - офіційний курс гривні до долару США, встановлений Національним банком України на дату здійснення платежу; К1 - офіційний курс гривні до долару США, встановлений Національним банком України на дату складання рахунку, наряд-замовлення, специфікації. Інформацію про офіційний курс НБУ гривні до долару США Сторони одержують з офіційної веб-сторінки НБУ. Якщо на потрібну Сторонам дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до долару США, то Сторони керуються офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ в найближчий до такої дати попередній день. Сторони домовились, що достатнім і належним підтвердженням (доказом в суді) показників К1 і К2 є роздруківка на паперовому носії відповідних відомостей з офіційної веб-сторінки НБУ. У день здійснення платежу (переказу коштів Виконавцю) Замовник самостійно проводить його індексацію у вище встановленому порядку та ініціює переказ Виконавцю проіндексованої суми платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. При перерахуванні проіндексованої суми платежу Замовник зобов`язується в призначенні платежу вказати суму індексації ціни (далі - СІЦ), як приклад: „...у т.ч. сума індексації ціни становить стільки-то гривень. СІЦ є різницею між ПСП і СП і визначається таким чином: СІЦ = ПСП - СП. У випадку прострочення Замовником сплати платежу, проіндексована сума такого платежу визначається у вищезазначеному порядку, але вона в цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на обумовлену Сторонами дату, коли мав бути здійснений цей платіж. При зверненні Виконавця до суду з позовною заявою про стягнення із Замовника заборгованості за цим Договором, суми прострочених і несплачених Замовника платежів за Запчастини, Роботи індексуються у вищевказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання Виконавцем такої позовної заяви. При зверненні Виконавця до суду з позовною заявою про стягнення із Замовника суми індексації ціни, у випадку коли основний борг вже був стягнутий судовим рішенням із Замовника за базовою ціною, то показник К2 для визначення СІЦ з несплаченого непроіндексованого основного боргу визначається станом на дату складання такої позовної заяви Виконавцем. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно з таким показником на дату складання позовної заяви, то Виконавець має право провести перерахунок суми індексації ціни застосувавши показник К2 станом на дату складання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Такий же порядок визначення показника К2 діє і при поданні Виконавцем до суду заяви з грошовими вимогами до Замовника.

Відповідно до п. 7.1.3 договору, за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором понад 20 (двадцять) календарних днів Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 10% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів. Штрафи на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо Роботи не почали виконуватися, Запчастини не були відвантаженні Замовнику, не нараховуються.

Згідно п. 7.2.1 договору, позовна давність до вимог про стягнення штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно п. 7.2.3 договору, в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором Замовник замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити Виконавцю сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати сорок вісім процентів річних, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються Замовником Виконавцю, не може бути менший за сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо Роботи не почали виконуватися, Запчастини не були отримані Замовником, не нараховуються.

Відповідно до п. 8.1. Договору Договір є укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє до кінця року, в якому він був укладений. Якщо в наступних роках Сторони не укладуть новий договір, предметом якого буде виконання Робіт і поставка Запчастин, а Виконавцем будуть виконуватися Роботи для Замовника, здійснюватися поставка йому Запчастин, то цей Договір продовжуватиме діяти та регулювати умови Робіт і поставки Запчастин між Сторонами і в наступних роках аж до дати укладання ними нового договору на виконання Роботи і поставку Запчастин. Усі Роботи і поставки Виконавцем Замовнику Запчастин в період дії цього Договору регулюється цим Договором. Усі підписані представниками Сторін у період дії цього Договору наряди-замовлення та інші документи на Роботи, на поставку Запчастин є невід`ємними додатками цього Договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього Договору.

У період з 17.01.2022 по 11.02.2022 включно, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу запчастини на загальну суму 760 523,57 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними: №30 від 17.01.2022, №201 від 11.02.2022; рахунками на оплату №82 від 17.01.2022, №468 від 11.02.2022; податковими накладними № від 17.01.2022, №7 від 11.02.2022.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару не виконав, сплативши позивачу 258 694,52 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 501 829,05 грн., яка з урахуванням п.п. 5.1, 5.10, 5.10.4 становить 658 324,33 грн.

Факт наявності боргу також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2022, підписаним між сторонами.

Через неналежне виконання зобов`язань за договором, позивачем відповідачу до стягнення також нараховані штраф у розмірі 50 182,91 грн. та проценти річних у розмірі 179 421,06 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 21.12.2020 у справі №916/499/20.

Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наявні в матеріалах справи документи є належними та достатніми доказами фактичного здійснення господарської операції.

Враховуючи, що матеріалами справи повністю підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі договору №СО-01 від 04.05.2020 за видатковими накладними, покладеними в основу позову, доказів погашення заборгованості у повному обсязі за отриманий товар відповідач суду не надав, позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 658 324,33 грн.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 658 324,33 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Встановлені вище обставини справи, а саме наявність прострочення виконання відповідачем господарського зобов`язання, свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача штрафу.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок штрафу, та встановлено, що його розмір обчислено позивачем арифметично вірно, відповідно до умов договору та вимог законодавства, відповідно, заявлена вимога про стягнення штрафу у розмірі 50 182,91 грн. підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як зазначалося вище по тексту рішення, згідно п. 7.2.3 договору, в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором Замовник замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити Виконавцю сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати сорок вісім процентів річних, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються Замовником Виконавцю, не може бути менший за сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо Роботи не почали виконуватися, Запчастини не були отримані Замовником, не нараховуються.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок процентів річних, та встановлено, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно, відповідно до умов договору та вимог законодавства, відповідно заявлена вимога про стягнення з відповідача 179 421,06 грн. процентів річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 658 324,33 грн. основного боргу, 50 182,91 грн. штрафу, 179 421,06 грн. 48 процентів річних як обґрунтованих, підтверджених доданими до матеріалів справи доказами та не спростованих відповідачем.

Поряд із цим, позивач просив зазначити на підставі частини 10 статті 238 ГПК України при прийнятті рішення про нарахування процентів річних до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 48% річних на суму неоплаченого основного боргу, починаючи з 15.11.2022 до моменту виконання вказаного рішення, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: (СОБхСПхКДП):КДР = сума процентів, де: СОБ - сума несплаченого основного боргу; СП - ставка (розмір) процентів: 48% або подвійна облікова ставка Національного банку України, якщо її значення у відповідному періоді перевищує 48%; КДП - кількість днів прострочення; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, проценти нараховуються на залишок заборгованості, що залишився за визначеною вище формулою.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, 610-612, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (64107, Харківська область, Лозівський район, м. Первомайський, вул. Бугайченка, 38, кім. 31-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (03189, м. Київ, вул. Здановської Юлії, 71-Г, ) - 658 324,33 грн. основного боргу, 50 182,91 грн. штрафу, 179 421,06 грн. процентів та 13 318,93 грн. судового збору.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі №922/2300/22 здійснювати нарахування процентів на суму несплаченого основного боргу, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (64107, Харківська область, Лозівський район, м. Первомайський, вул. Бугайченка, 38, кім. 31-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (03189, м. Київ, вул. Ломоносова, 71-Г, ), з 15.11.2022 до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: (СОБхСПхКДП):КДР = сума процентів, де: СОБ - сума несплаченого основного боргу; СП - ставка (розмір) процентів: 48% або подвійна облікова ставка Національного банку України, якщо її значення у відповідному періоді перевищує 48%; КДП - кількість днів прострочення; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (03189, м. Київ, вул. Здановської Юлії, 71-Г, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (64107, Харківська область, Лозівський район, м. Первомайський, вул. Бугайченка, 38, кім. 31-А, ).

Повне рішення підписано 09 червня 2023 року.

Суддя О.В. Погорелова