СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/1661/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.,

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Білоголовська Л.М., на підставі ордеру б/н від 18.10.2022;

від відповідача: адвокат Кравець В.М., на підставі ордеру серії ХВ №000026 від 06.06.2023;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт Бабаї, Харківська область,

на рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2023, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові, повний текст якого складений 06.02.2023 (суддя Шарко Л.В.),

у справі №922/1661/22,

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода", с. Довгеньке, Харківська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт Бабаї, Харківська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства "Укрзалізниця", м. Київ,

про стягнення 1918021,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області з позовної заявою звернулося СТОВ "Злагода", в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.12.2022, просило стягнути з ТОВ "Украгроресурс" заборгованість за договором №1012/2021-М від 10.12.2021 в сумі 1918021,84грн, яка складається з: 1509000,48грн основного боргу; 4527,00грн пені; 40678,04грн 3% річних; 363816,32грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог СТОВ "Злагода" посилається на неналежне виконання ТОВ "Украгроресурс" як постачальником умов договору від 10.12.2021 №1012/2021-М щодо поставки товару позивачу та неповернення попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Украгроресурс" на користь СТОВ "Злагода" основний борг в сумі 1509000,48грн, пеню в сумі 4527,00грн, 3 % річних в сумі 40678,04грн, інфляційні втрати в сумі 363816,32грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 28770,33грн.

Рішення суду першої інстанції з посиланням на ст.ст. 530, 549, 625, 693 ЦК України мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем факт непоставлення товару, селітри аміачної в кількості 60 тон, у строки, вказані в договорі поставки, а саме у період з грудня 2021 року по січень 2022 року. Враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 31.01.2022, у зв`язку із закінченням передбаченого договором строку поставки, зобов`язання з повернення передплати в сумі 1509000,48грн в силу частини першої статті 530 ЦК України виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01.02.2022, а у позивача виникло право вимагати повернення передплати у будь-якій формі, в тому числі і шляхом пред`явлення позову. Взявши до уваги, що сума пені, нарахована позивачем, не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема, й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по поверненню грошових коштів у строк, встановлений договором, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача пені у сумі 4527,00грн за прострочку поставки товару. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 40678,04грн та інфляційних втрат у сумі 363816,32грн суд зазначив, що їх розрахунок здійснений арифметично правильно та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою через підсистему "Електронний суд" звернулось ТОВ "Украгроресурс", в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі № 922/1661/22 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що після 31.01.2022 за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 поставка партії селітри аміачної в кількості 59,118т здійснювалась за маршрутом Львів-Ізюм (вантажоодержувач - ТОВ "АТЛ", власник вантажу - СТОВ "Злагода") відповідно до умов договору та відомостей, вказаних в специфікації №1 від 10.12.2021 до договору, де вказано що поставка здійснюється на умовах CPT (в редакції Інкотермс 2010), станція Ізюм, вантажоодержувач - ТОВ "АТЛ", тобто постачальник свій обов`язок виконав. Наголошує, що одержувач вантажу не скористався своїм правом переадресувати вантаж, отримати його, а позивач усунувся від надання транспортних інструкцій, передбачених пунктом 4.2 договору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув пеню, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідачем виконано обов`язок з поставки товару. Також скаржник посилається на дію форс-мажорних обставин та зазначає, що с. Довгеньке Харківської області, де зареєстроване місце знаходження позивача, перебувало в окупації з 02 квітня по 10 вересня 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Украгроресурс" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області 27.01.2023 у справі № 922/1661/22 - без змін. Зазначає, що судом зроблені правомірні висновки про наявність у позивача права вимагати повернення передплати від відповідача у зв`язку з простроченням ним виконання зобов`язання з постачання товару за договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України. Наголошує, що вартість недопоставленого товару в кількості 60 тон становить 1509000,00грн. Позивач вважає, що твердження відповідача про виконання ним обов`язку за договором та здійснення поставки товару шляхом передачі його перевізнику та відправлення за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Посилання на залізничну накладну № 36766129 від 24.02.2022, як на доказ постачання товару, вважає необґрунтованим, оскільки відповідач ніяким чином не пойменований в залізничній накладній, відправником вантажу зазначений ТОВ "ВВМ ТРЕЙДІНГ", , 40024, Сумська область, м. Суми, вул. СКД, 24, офіс 13, постачальник вантажу - ТОВ "Агропартнер", а кількість відправленого за цією накладною товару не відповідає кількості товару, який зобов`язаний був поставити відповідач за договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М. Також наголошує, що відповідачем не надано жодного доказу укладання ним договору перевезення та несення витрат на перевезення товару за залізничною накладною № 36766129, не надано видаткової накладної, що передбачена п.п.3.6, 4.4, 4.6 договору поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М, не надано доказів повідомлення ні позивача, ні ТОВ "АТЛ" про відправлення на їх адресу товару. Вважає, що посилання відповідача на дію надзвичайних, невідворотних обставин (форс-мажор) при виконанні договору поставки є безпідставними, оскільки кінцевий строк поставки згідно з договором - до 31.01.2022, а тому форс-мажорні обставини у вигляді введення в Україні військового стану з 24.02.2022 та початку військової агресії російської федерації проти України не могли впливати на своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

АТ "Укрзалізниця" у своїх поясненнях зазначає, що ним до першої інстанції вже надавалися пояснення, до яких надано інформацію та копії підтверджуючих документів про курсування вагону №62928213 з вантажем селітра аміачна та отримання вантажу на станції призначення - Грекувата, та просить їх врахувати.

Розпорядженням керівника апарату суду від 30.05.2023 зв`язку зі звільненням у відставку головуючого судді Гези Т.Д. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 07.06.2023, представник апелянта наполягала на доводах апеляційної скарги, просила суд її задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечила, зазначила, що вважає рішення суду обґрунтованим, а тому просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку у попередньому судовому засіданні, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника АТ "Укрзалізниця".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як встановлено судом, 10.12.2021 між ТОВ "Украгроресурс" (постачальником) та СТОВ "Злагода" (покупцем) укладений договір поставки №1012/2021-М, відповідно до п. 1.1 якого у строки, зумовлені цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця мінеральні добрива (надалі "товар" або "добрива"), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його відповідно до умов цього договору (т. 1, а.с. 12-14).

Умовами п. 2.1 договору визначено, що конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю, вартість всього товару, умови та строки оплати наведені у специфікаціях до договору, які в невід`ємними його частинами.

Вартість договору складається з суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору (п. 2.2 договору).

За умовами п. 3.6 договору документами, що підтверджують кількість та асортимент товару, є видаткові накладні. Дата, що вказана у видатковій накладній, є датою прийняття покупцем відповідної партії товару.

Відповідно до п. 4.1 договору умови та місце поставки (передачі) товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами.

Положеннями п. 4.4 договору встановлено, що поставка товару супроводжується наступними документами: ??рахунок-фактура, ??сертифікат якості заводу-виробника, ??видаткова накладна на товар (у 2-х оригінальних екземплярах). У випадку, коли перевезення здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника, також надається товарно-транспортна накладна, при перевезенні залізницею - залізнична накладна.

Пунктом 4.6. договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до продавця в момент передачі товару перевізникові (дата поставки) та припадає на дату приймання вантажу перевізником, що засвідчена в залізничній накладній календарним штемпелем станції відправлення, в товарно-транспортній накладній підписом відповідної особи про прийняття (одержання) вантажу до перевезення. Перехід права власності додатково посвідчується видатковою накладною.

Сторони домовились, що покупець зобов`язується здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених в специфікаціях (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.3 договору оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок.

Умовами п. 6.1.2 договору визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар, здійснити інші грошові виплати, передбачені цим договором, згідно із умовами договору (специфікаціями).

В свою чергу, постачальник зобов`язується передати товар покупцеві з дотриманням терміну поставки та у місці поставки, визначеному у договорі (п. 6.2.1 договору).

За умовами 7.1 договору постачальник за прострочення поставки товару покупцю сплачує останньому пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення поставки, але не більше 0,3% від вартості недопоставленої партії продукції. Пеня не сплачується, коли сторони договору домовились про допоставку товару (продукції) постачальником протягом наступного періоду поставки. Узгодження між сторонами цього питання оформляється документально і цей документ стає додатком договору.

Відповідно до п. 9.1 договору у випадку виникнення будь-яких форс-мажорних обставин (повені, страйку, пожежі, війни, озброєних конфліктів, землетрусу, епідемій, дій влади /як законних, так і незаконних/, дій третіх осіб, які блокують діяльність установ та підприємств та відноситься до сфери виконання цього договору, а також інших обставин поза контролем сторін), якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання договору, в тому числі на перерахування грошових коштів через установи банків, на поставку продукції виробником, то сторони звільняються від відповідальності за прострочення відповідних зобов`язань та строки їх дії переносяться на строки дії таких обставин.

Сторони зобов`язані повідомити одна одну про виникнення або припинення форс-мажорних обставин, які перешкоджають виконанню договору, протягом 10 (десяти) днів від дати виникнення або припинення цих обставин, що має бути підтверджено Торговельно-промисловою палатою або іншим компетентним органом, у разі якщо Торговельно - промислова палата не має повноважень на надання такого повідомлення. Таке повідомлення не надається у разі, якщо обставини форс - мажору є загальновідомими (п. 9.2 договору).

За умовами п. 10.1 договору він вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до специфікації від 10.12.2021 №1 до договору від 10.12.2021 №1012/2021-М відповідач зобов`язався поставити селітру аміачну (нітрат амонію) біг-бег у кількості 240 т, ціна за одиницю товару без ПДВ 20958,34грн, загальна вартість складає 6036001,92грн, у тому числі ПДВ 1006000,32грн. Товар постачається на умовах СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - станція Ізюм (код 443601), вантажоодержувач - ТОВ "АТЛ" (код ЄДРСПОУ 41305943, код по ЗД 8562). Строк відвантаження: грудень 2021року - січень 2022року, після надходження 100% оплати за продукцію. Завод-виготовник ABWIL S.A. (Польща) (т. 1, а.с. 15).

ТОВ "Украгроресурс" надано СТОВ "Злагода" рахунок на оплату по замовленню №1576 від 10.12.2021 - селітра аміачна (нітрат амонію) біг-бег, 240т, на суму з ПДВ 6036001,92грн згідно договору від 10.12.2021 №1012/2021-М (т. 1, а.с. 16).

Згідно з платіжним дорученням від 13.12.2021 №147 СТОВ "Злагода" здійснено перерахування ТОВ "Украгроресурс" грошових коштів у розмірі 6036001,92грн, призначення платежу: передоплата за аміачну селітру згідно договору поставки №1012/2021-м від 10.12.2021, рахунку №1576 від 10.12.2021, специфікації №1 від 10.12.2021(т. 1, а.с. 17).

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено поставку товару селітри аміачної 180т, на підтвердження чого надає міжнародну накладну (т.1,а.с.18). Згідно вказаної накладної відправник Galvet Sp z o.o., станція відправлення Грубешів ЛХС, ПКП; отримувач ТОВ "АТЛ", , адреса: м. Київ, вул. Шумського, буд. 5, оф 372/11; станція призначення Ізюм УЗ 443601; оплата по УЗ ТОВ "ВВМ Трейдинг", код 8216658; маса 180000кг нетто; вагони №61015236, 56274251, 60520624; постачальник вантажу ТОВ "Агропартнер"; власник вантажу: СТОВ "Злагода"; дата укладення договору перевезення 26.01.2022.

За доводами позивача, відповідач не здійснив поставку товару у повному обсязі у строки, визначені специфікацією, та недопоставив товар у кількості 60т вартістю 1509000,00грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 позовні вимоги задоволено повністю з підстав, що викладені вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 2.1 договору визначено, що конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю, вартість всього товару, умови та строки оплати наведені у специфікаціях до договору, які в невід`ємними його частинами.

За умовами специфікації строк відвантаження: грудень 2021року - січень 2021року, після надходження 100%.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач на виконання умов договору поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікації №1 до нього здійснив перерахування грошових коштів у сумі 6036001,92грн згідно платіжного доручення від 13.12.2021 №147.

За доводами позивача, відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікації №1 та у встановлений строк не здійснив поставку товару у повному обсязі, кількість недопоставленого товару складає 60т вартістю 1509000,00грн.

Відповідач зазначає, що свій обов`язок з постачання товару виконав у повному обсязі, на підтвердження чого надає копію залізничної накладної від 24.02.2022 №36766129 (т.1, а.с.54).

Згідно вказаної накладної: відправник - ТОВ "ВВМ Трейдинг", , Сумська область, м. Суми, вул. СКД, буд. 24, офіс 13; одержувач - ТОВ "АТЛ", , м. Київ, вул. Шумського, буд. 5, оф. 7; станція відправлення Львів 37006; станція призначення Ізюм 443601; постачальник вантажу - ТОВ "Агропартнер", власник вантажу - СТОВ "Злагода"; найменування вантажу - селітра аміачна, добриво нітратне 5.1 ГП ІІІ АК 507 "Окисник", 118 мішків; маса вантажу 59118 кг, оголошена вартість не вказана; номер вагону 62928213; Календарний штемпель станції відправлення 24.02.2022, номер накладної 36766129.

Тобто, відправлення вантажу за вказаної залізничною накладною здійснено за межами строку, в який повинна бути здійснена поставка згідно з договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікацією №1 до договору (грудень 2021року - січень 2022року).

При цьому, відповідачем не надано доказів погодження з замовником інших строків поставки товару, не надано повідомлень позивача про його готовність прийняти товар поза межами строку, визначеного специфікацією №1 до договору.

Також, відповідач ТОВ "Украгроресурс" жодним чином не зазначене у вказаній залізничній накладній, посилань на договір поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М в ній також немає.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 28.11.2022 ТОВ "ВВМ Трейдинг" надано заяву (т. 2, а.с. 18), в якій зазначено, що згідно умов Договору поставки від 19.02.2021 №1902/2021/Б та додатку від 29.11.2021 до нього, постачальник - ТОВ "ВВМ Трейдинг" відправив покупцеві - ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" аміачну селітру у кількості 118 мішків згідно транспортної інструкції зі ст. Львів (370006) на ст. Ізюм (443601) за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022, номер вагону 62928213. Зазначає, що у зв`язку зі зверненням 18.03.2022 ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" до ТОВ "ВВМ Трейдинг" про переадресування вагону із селітрою № 62928213, що заадресований на адресу на ст. Ізюм (443601), за новими реквізитами на ст. Грекувата (457407), на адресу вантажоодержувача - ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС", код отримувача 9337, ЄДРПОУ 30442560, адреса отримувача 50069, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48, ТОВ "ВВМ Трейдинг" звернулось до ЦТЛ АТ "Укрзалізниця" із відповідною заявою про переадресування вагону № 62928213 за номером відправлення № 36766129 на ст. Грекувата (457407) на адресу ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС".

Тобто, з пояснень ТОВ "ВВМ Трейдинг" вбачається, що постачання за залізничною накладною №36766129 від 24.02.2022, номер вагону 62928213, здійснювалося на виконання іншого договору - № 1902/2021/Б від 19.02.2021, а не №1012/2021-М від 10.12.2021, та відповідач не зазначений як сторона вказаного договору.

Як вбачається з наданих ТОВ "ВВМ Трейдинг" документів, листом від 30.12.2021 №4107 ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" звернулося до ТОВ "ВВМ Трейдинг" щодо відвантаження аміачної селітри 34,4% згідно рахунка-фактури №2088 від 25.11.2021, №2139 від 29.11.2021, зокрема, вантажоодержувачу ТОВ "Украгроресурс", Харківська область, Харківський р-н, смт Бабаї, вул. Островського, 50, постачальник вантажу - ТОВ Агропартнер", власник вантажу - СТОВ "Злагода", 4 вагони аміачної селітри 34,4%, назва станції залізниці - ст. Ізюм, код станції 443601, код отримувача 8132 (т. 2, а.с. 19).

Відповідно до листа від 18.03.2022 ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" просило ТОВ "ВВМ Трейдинг" вагон з селітрою №62928213, заадресований на адресу ст. Ізюм (443601), переадресувати за новими реквізитами на ст. Грекувата, вантажоодержувачу ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС", 50069, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48, , назва станції залізниці - ст. Грекувата, код станції 457407, код отримувача 9337 (т. 2, а.с. 22).

Відповідно до листа від 18.03.2022 №18/03 ТОВ "ВВМ Трейдинг" просило начальника філії ЦТЛ АТ "Укрзалізниця" переадресувати за первинними документами по ст. Печанівка (341906) вагон № 62928213 з вантажем добриво мінеральне - Селітра аміачна (код ЄТСНВ 433070) за номером відправлення № 36766129, направлений зі ст. Львів (370006) на ст. Ізюм (443601), на адресу ТОВ "АТЛ", код отримувача (8562), , за новим призначенням на ст. Грекувата (457407) на адресу ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС", код отримувача 9337, , адреса отримувача 50069, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48 (т. 2, а.с. 23).

Згідно з наказом заступника директора філії ЦТЛ "Укрзалізниця" на переадресування від 18.03.2022 №4173 здійснено переадресування вагону №62928213, відправлення №36766129, на станцію 457407 Грекувата Придніпровської залізниці, на адресу 9337 ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС"(т. 2, а.с. 39).

Як вбачається з залізничної накладної №36766129 від 24.02.2022, вантаж - 59118кг селітри аміачної, вантажовідправник - ТОВ "ВВМ Трейдинг" , Сумська область, м. Суми, вул. СКД, буд. 24, офіс 13; отриманий 26.03.2022 представником вантажоодержувача Юрчак Г.В. (т. 2, а.с. 52).

При цьому у п. 4 вказаної накладної одержувачем вантажу вказано ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС", , Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Медова, 48, станція призначення Грекувата.

Тобто, поставка товару селітри аміачної у кількості 59,118т здійснена ТОВ "ВВМ Трейдинг" на користь ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС".

В той же час, ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС" не є стороною договору поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М, та матеріали справи не містять доказів погодження між позивачем та відповідачем того, що вантажоодержувачем за сказаним договором є ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС".

Відповідно до ч. 6 ст. 267 ГК України договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу укладання ним договорів з ТОВ "ВВМ Трейдинг", ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" або ТОВ "Агропартнер" щодо передоручення цим особам здійснити поставку товару за договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікації №1.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що ТОВ "Агропартнер" є особою, у якої відповідач закупив товар, разом з тим, в матеріалах справи відсутні договори купівлі-продажу товару, укладені між ТОВ "Украгроресурс" та ТОВ "Агропартнер".

Отже, відповідачем не надано належних доказів здійснення ним поставки товару позивачу за договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікації №1.

Доводи скаржника, що його обов`язок з поставки товару є виконаним з моменту передачі такого товару перевізнику судова колегія вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За умовами ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до п. 4.1 договору умови та місце поставки (передачі) товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами.

Положеннями п. 4.4 договору встановлено, що поставка товару супроводжується наступними документами: рахунок-фактура, сертифікат якості заводу-виробника, видаткова накладна на товар (у 2-х оригінальних екземплярах). У випадку, коли перевезення здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника, також надається товарно-транспортна накладна, при перевезенні залізницею - залізнична накладна.

Пунктом 4.6. договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до продавця в момент передачі товару перевізникові (дата поставки) та припадає на дату приймання вантажу перевізником, що засвідчена в залізничній накладній календарним штемпелем станції відправлення, в товарно-транспортній накладній підписом відповідної особи про прийняття (одержання) вантажу до перевезення. Перехід права власності додатково посвідчується видатковою накладною.

Специфікацією №1 від 19.12.2021 сторони погодили, що товар постачається на умовах СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2010 року).

Правилами Інкотермс в редакції 2010 року встановлено, що СРТ "фрахт/перевезення оплачено до ..." означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Згідно п. А3 розділу СРТ продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого пункту в названому місці призначення звичайним маршрутом і в звичайно прийнятий спосіб. Якщо такого пункту не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати пункт у межах названого місця призначення, який найбільш задовольняє його цілям.

За п. А4 розділу СРТ продавець зобов`язаний здійснити поставку шляхом надання товару перевізнику, з яким укладено договір перевезення, у відповідності зі статтею А.3, а за наявності декількох перевізників - першому з них, для транспортування товару до узгодженого пункту в межах названого місця у встановлену дату чи в межах узгодженого періоду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів укладання відповідачем договору перевезення спірного вантажу. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що товар, зазначений у залізничній накладній від 24.02.2022 №3676612, передано до перевезення саме відповідачем.

Крім того, як свідчать матеріали справи, товар селітри аміачної у кількості 59,118т, що переданий до перевезення АТ "Укрзалізниця" вантажовідправником ТОВ "ВВМ Трейдинг" спочатку на станцію призначення Ізюм одержувачу ТОВ "АТЛ", був переадресований самим же відправником ТОВ "ВВМ Трейдинг" іншому одержувачу - ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС" на станцію призначення Грекувата.

Окрім того, на підтвердження здійснення поставки відповідачем не надано видаткової накладної, визначеної п.п. 4.4 та 4.6 договору поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, ч. 2 ст. 693 ЦК України не містять прив`язки до підстав непередання товару покупцю.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання ним в межах визначеного сторонами строку свого обов`язку за договором поставки від 10.12.2021 №1012/2021-М та специфікації №1 в частині поставки вантажоодержувачу товару у повному обсязі, грошові кошти, сплачені позивачем як попередня оплата, підлягають поверненню у розмірі вартості недопоставленого товару.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 1509000,48грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 40678,04грн та інфляційні втрати у розмірі 363816,32грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зазначено, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. При цьому вказано, що у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №902/186/21.

Оскільки відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за користування відповідачем належними позивачу грошовими коштами.

Здійснивши перевірку нарахування інфляційних витрат на суму заборгованості 1509000,48грн за період лютий 2022 року листопад 2022 року, судом встановлено правильність розрахунків позивача, а тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 363816,32 грн.

Перевіривши правильність розрахунку позивача 3% річних на суму заборгованості 1509000,48грн за період з 01.02.2022 по 19.12.2022, судом встановлено, що їх розмір складає 39936,83грн, а не 40678,04грн як зазначає позивач.

Отже, стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 39936,83грн, у стягненні 3 % річних у розмірі 741,21грн слід відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч.1 ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із ч.4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що постачальник за прострочення поставки товару покупцю сплачує останньому пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення поставки, але не більше 0,3% від вартості недопоставленої партії продукції. Пеня не сплачується, коли сторони договору домовились про допоставку товару (продукції) постачальником протягом наступного періоду поставки. Узгодження між сторонами цього питання оформляється документально і цей документ стає додатком договору.

Враховуючи, що згідно зі специфікацією №1 до договору поставка товару мала бути здійснена в період грудень 2021року - січень 2022року, тобто до 31.01.2022 включно, позивачем у відповідності до п. 7.1 договору нараховано пеню у розмірі 4527,00грн, що складає 0,3% від вартості недопоставленої партії продукції.

Разом з тим, судова колегія зазначає про таке.

Умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обрано варіант щодо повернення попередньої оплати товару відповідачем та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на грошове зобов`язання з повернення попередньої оплати товару.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає необґрунтованим одночасне застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання негрошового зобов`язання та відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 4527,00грн пені.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин. В обґрунтування своїх доводів відповідач наголошує на запровадженні в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений на її офіційному сайті, яким військову агресію Російської Федерації проти України визнано форс-мажорними обставинами.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, у разі впливу обставин непереборної сили боржник звільняється лише від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання, проте вказані обставини не звільняють його від виконання самого зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили щодо виконання ТОВ "Украгроресурс" своїх обов`язків за договором поставки.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 судова колегія враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 04.10.2022 у справі №927/25/21, згідно з якими сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності з іншими доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин непереборної сили, які завадили відповідачу належним чином виконати умови договору поставки, враховуючи, що відповідно до погоджених сторонами умов поставки товар повинен був бути поставлений позивачу до 01.02.2022, тобто до початку військової агресії Російської Федерації проти України.

У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 913/869/14 зазначено, що статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим статтею 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України).

Таким чином, врахувавши наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що порушення відповідачем обов`язку з повернення авансу покупцю є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 741,21грн та пені у розмірі 4527,00 грн, з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.4 ч.1. ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" 3 % річних у сумі 741,21грн та 4527,00 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 викласти у наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (62403, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Бабаї, вул. Островського, буд 50, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (64371, Харківська область, Ізюмський район, с. Довгеньке, вул. Борисова, 51, ) основний борг в сумі 1509000,48 грн, 3 % річних в сумі 39936,83грн грн, інфляційні втрати в сумі 363816,32 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 28691,30грн.

В решті позову відмовити.".

4. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2023 у справі №922/1661/22 залишити без змін.

5. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (64371, Харківська область, Ізюмський район, с. Довгеньке, вул. Борисова, 51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (62403, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Бабаї, вул. Островського, буд 50, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 118,53грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 08.06.2023.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза