РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2023Справа № 910/13222/22
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України

про відшкодування збитків та моральної шкоди у розмірі 2 819 486,00 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1.;

від відповідача: Вовк А.В.; Будлянський В.М.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач) про відшкодування збитків та моральної шкоди у розмірі 2 819 486,00 грн., у тому числі 2 533 150,00 грн. упущеної вигоди, 264 336,00 грн. моральної шкоди, 22 000,00 грн. вартості виготовлення звіту про незалежну оцінку упущеної вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом періоду з 05.08.2016 до 01.12.2021 не могла працювати в сфері землеустрою без кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі № 910/13222/22 позовну заяву залишено без руху.

21.12.2022 до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 відкрито провадження у справі № 910/13222/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2023.

13.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те що, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Позивачем жодним чином не доведено факт порушеного права саме відповідачем, а факти і аргументи наведені в позові є суб`єктивними судженнями позивача. Звіт про незалежну оцінку упущеної вигоди від 13.12.2021 не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, а тому не може бути прийнятий до розгляду судом.

У судовому засіданні 14.02.2023 розгляд справи відкладено на 16.03.2023.

10.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення Державної казначейської служби України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

13.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб - Дніпропетровську обласну державну адміністрацію та Департамент агропромислового комплексу, розвитку сільських територій та ринкового середовища Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

14.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про долучення документів. Позивач зазначає, що заперечення відповідача зводяться лише до перечислення норм права, а підстави, документи та інші докази, відповідно до яких суд має відмовити позивачу в задоволенні позову у відзиві не вказані.

16.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання у якому позивач висловив власні міркування по справі.

У судовому засіданні 16.03.2023 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Департаменту агропромислового комплексу, розвитку сільських територій та ринкового середовища Дніпропетровської обласної державної адміністрації у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну казначейську службу України, підготовче засідання відкладено на 13.04.2023.

03.04.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

11.04.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб - Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Голови з припинення (реорганізації) управління агропромислового розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

12.04.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

13.04.2023 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення по справі, відповідно до яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 13.04.2023 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Голови з припинення (реорганізації) управління агропромислового розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації у зв`язку з його необґрунтованістю.

Представником відповідача у судовому засіданні 13.04.2023 заявлено клопотання про залучення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Голови з припинення (реорганізації) управління агропромислового розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації у якості свідків, у задоволенні якого судом відмовлено.

У судовому засіданні 13.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.05.2023.

10.05.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи у судовому засіданні 11.05.2023 відкладено на 01.06.2023.

30.05.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення у судових дебатах.

У судовому засіданні 01.06.2023 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснювала діяльність інженера-землевпорядника на підставі кваліфікаційного сертифіката від 15 серпня 2014 року № НОМЕР_1, виданого відповідно до протоколу рішення Кваліфікаційної комісії від 31 липня 2014 року № 7.

Згідно з протоколом засідання Кваліфікаційної комісії від 02 серпня 2016 року № 8 останньою одноголосно ухвалено рішення про звернення до Держгеокадастру з поданням про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 15 серпня 2014 року № НОМЕР_1 у зв`язку із встановленим фактом грубого порушення нею вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, а саме: наявністю негативного висновку Відділу Держгеокадастру у Дніпропетровському районі від 18 лютого 2016 року № ДН/0572 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району з підстав невідповідності розробленої документації із землеустрою ч. 4 ст. 122 ЗК України та Закону № 5245-VІ, оскільки ОСОБА_1. не враховувала, що повноваження по розпорядженню земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населеного пункту) не належать до компетенції органів місцевого самоврядування.

На підставі вказаного протоколу засідання Кваліфікаційною комісією в порядку ст. 68 Закону № 858-IV складено подання від 03 серпня 2016 року № 16/427 про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженерів-землевпорядників, у тому числі і ОСОБА_1 , яке разом із витягом з протоколу засідання Кваліфікаційної комісії від 02 серпня 2016 року № 8 направлено на адресу Держгеокадастру.

Наказом Держгеокадастру від 05 серпня 2016 року № 202 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» анульовано кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників згідно з додатком, у тому числі й кваліфікаційний сертифікат ОСОБА_1 від 15 серпня 2014 року № НОМЕР_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 в адміністративній справі №804/3986/17 позов ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна служба України з питань геодезії картографії та кадастру про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру про внесення подання щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 (кваліфікаційний сертифікат від 15.08.2014 НОМЕР_1), оформлене протоколом засідання Кваліфікаційної комісії №8 від 02.08.2016. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у відкритті провадження за апеляційною Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі № 804/3986/17 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

25 січня 2018 року до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду повторно, надійшла апеляційна скарга Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі № 804/3986/17 .

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі № 804/3986/17 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 804/5700/16 заяву представника ОСОБА_1 про перегляд постанови суду від 03.03.2017 у справі № 804/5700/16 за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 у справі № 804/5700/16 за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки голови Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру Цвях Олега Миколайовича, Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування в частині наказу від 05.08.2016 №202. Ухвалено нове рішення, яким скасовано наказ №202 від 05.08.2016 Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 15.08.2014 року № НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом періоду з 05.08.2016 до 01.12.2021 не могла працювати в сфері землеустрою без кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника, внаслідок чого їй завдано збитків на суму 2 533 150,00 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 264 336,00 грн. моральної шкоди, 22 000,00 грн. вартості виготовлення звіту про незалежну оцінку упущеної вигоди.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто зі змісту ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Суб`єктом цивільного правопорушення є боржник, а об`єктом правопорушення зобов`язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб`єктивну сторону становить вина боржника, а об`єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов`язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наказом Держгеокадастру від 05 серпня 2016 року № 202 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» анульовано кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників згідно з додатком, у тому числі й кваліфікаційний сертифікат ОСОБА_1 від 15 серпня 2014 року № НОМЕР_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 804/5700/16 скасовано наказ №202 від 05.08.2016 Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 15.08.2014 року № НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Тобто постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 804/5700/16 встановлено протиправну поведінку відповідача щодо прийняття наказу №202 від 05.08.2016, яким анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підтвердження понесення збитків, позивачем надано до суду Звіт від 13.12.2021 про незалежну оцінку упущеної вигоди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в результаті неотримання доходу після анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 15.08.2014.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Судом не береться до уваги наданий позивачем Звіт від 13.12.2021 про незалежну оцінку упущеної вигоди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в результаті неотримання доходу після анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 15.08.2014, оскільки останній не відповідає вищезазначеним вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 дійшла висновку, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено факту наявності збитків та їх розміру, а, відповідно, також і причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками.

Всі твердження позивача про заподіяні йому збитки внаслідок прийняття відповідачем наказу №202 від 05.08.2016 не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 533 150,00 грн. упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 533 150,00 грн. упущеної вигоди, яка є основного вимогою, похідні позовні вимоги про стягнення 264 336,00 грн. моральної шкоди та 22 000,00 грн. вартості виготовлення звіту про незалежну оцінку упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків та моральної шкоди у розмірі 2 819 486,00 грн. задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служба України про відшкодування збитків та моральної шкоди у розмірі 2 819 486,00 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 09.06.2023.

Суддя С. В. Стасюк