ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 травня 2023 року Справа № 903/285/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Акціонерного товариства Оснастка

до відповідача: Комунального підприємства Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради

про стягнення 68258,75 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Волочай Л. В., довіреність № 10/15 від 10.04.2023;

від відповідача: Жук В. М., довіреність № 27/3-03 від 20.03.2023.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Акціонерне товариство Оснастка звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради про стягнення 68258,75 грн заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на неналежне виконання відповідачем умов договірних зобов`язань в частині сплати орендної плати за період з серпня 2021 по грудень 2021 на підставі рахунків №256 від 16.08.2021, №285 від 17.09.2021, №311 від 13.10.2021, №332 від 15.11.2021, №359 від 06.12.2021.

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.04.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

03.04.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 35/3-03 від 31.03.2023 в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, при цьому вказує, що грошові зобов`язання за договором № 20/10-20 оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) від 01.01.2020 виконано у повній мірі, однак позивач безпідставно продовжував нараховувати орендну плату за період з серпня 2021 по грудень 2021. Зазначає, що переглядаючи укладені договори з орендодавцями, виникло питання щодо балансової належності внутрімайданчикової лінії КЛ-10 і внутрімайданчикової кабельної лінії ААБ (3x70) інвентарний № 301, яке підприємство орендувало відповідно до договору №22/10-20 оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) від 01.01.2020 із протоколом розбіжностей, укладеного між ПАТ «Оснастка» та КП Нововолинськтеплокомуненерго. Позивачем було надано інвентаризаційний опис необоротних активів станом на 31.12.2020 в якому зазначена тільки внутрімайданчикова кабельна лінія ААБ (3x70) інвентарний № 301, довідку № 04/55 від 12.02.2021 та інвентарну картку, документів, які б підтверджували балансову належність внутрімайданчикової лінії КЛ-10 позивачем надано не було. У зв`язку із відсутністю виробничої необхідності в подальшому використанні даної кабельної лінії КП Нововолинськтеплокомуненерго скерував на адресу позивача додаткову угоду №1 до договору оренди, яку позивач не підписав, у зв`язку з чим відповідач скерував на адресу позивача попередження про припинення дії даного договору оренди з 05.08.2021 року. Даний відзив з додатками приєднано до матеріалів справи.

11.04.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив № 10/12 від 07.04.2023, в якій заперечує наведені у відзиві твердження, при цьому вказує, що п. 4.2 договору № 22/10-20 від 01.01.2020 визначено, що у разі коли за місяць до закінчення дії договору однієї із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний рік, тобто термін дії договору встановлено до 31.12.2021.Також звертає увагу, що п.10.1 договору визначено, що даний договір розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, коли одна із сторін систематично порушує умови договору та свої зобов`язання. Дана відповідь з додатками приєднана до матеріалів справи.

11.04.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів. Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.04.2023 оголошено перерву до 09.05.2023.

20.04.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на відповідь на відзив № 43/3-03 від 17.04.2023 в якому вказує, що твердження позивача, що акти прийму-передачі майна за договором № 20/10-20 від 01.01.2020 підписано двома сторонами не відповідає дійсності та не підтверджено ніякими доказами наявними у матеріалах справи. Крім того, звертає увагу суду, що рішення від 15.02.2022 у справі № 903/860/21 за позовом КП Нововолинськтеплокомуненерго до АТ «Оснастка» про розірвання договору № 22/10-20 від 01.01.2020 встановлено, що даний договір є неукладеним, оскільки ні КП Нововолинськтеплокомуненерго, ні АТ «Оснастка» не було подано суду первинних документів, що містять відомості про господарські операції по договору оренди та підтверджує їх здійснення. Дані заперечення з додатками приєднано до матеріалів справи.

26.04.2023 позивач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення від 26.04.2023 в яких вказує, що 04.11.2008 був укладений договір № 81-184/08 оренди Внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ (3х70), та підписаний акт прийому передачі майна (копія акту додана до позовної заяви). Строк дії договору оренди неодноразово продовжувався, про що були укладені договори додаток до договору № 1 від 02.09.2009р. продовжував строк дії договору по 31.08.2010р., по 31.12.2010р. (додаток № 3 від 30.08.2010р.), по 30.06.2011р. (договір № 10-28/11 від 01.01.2011р.), по 31.12.2011р. (договір №10- 94/11 від 01.07.2011р.), по 30.06.2012р. (договір № 10-39/12 від 01.01.2012р.), по 31.12.2012р. (додаткова угода № 1 від 01.07.2012р.), по 30.06.2013р. (договір № 10- 34/13 від 01.01.2013р.), який пролонгований до 31.12.2013р., по 31.12.2014р. (договір № 10-26/14 від 01.01.2014р.), який пролонгований до 31.12.2014р. На виконання умов договору оренди № 10-26/14 02.12.2014р. сторони підписали акт прийому передачі основних засобів. 01.01.2016р. укладений договір оренди № 14-10/16 від 01.01.2016р., дійсний до 31.12.2016р., який продовжуються ще на оди рік до 31.12.2017р. 01.01.2018р. підписана додаткова угода №1 про встановлення терміну дії договору до 31.12.2018р. та додаткову угоду № 2 від 01.01.2019р. з терміном дії даного договору до 31.12.2019р. 01 квітня 2018р. було здано з оренди ячейку КСО 266 в ЦРП (додаток до договору № 3 від 01.04.2018р.). 01.01.2020р. укладений договір оренди обладнання № 22/10-20, термін дії якого встановлений до 31.12.2021р. Зазначає, що при укладенні нових договорів та додаткових угод до них, істотні умови договору не змінювались, предмет оренди не змінювався, змінювався лише термін дії договору. При цьому, якщо договір продовжується автоматично з чинним орендарем, підписання актів приймання-передачі не потрібно, з огляду на те, що чинний орендар, на підставі первісного договору оренди вже користується орендованим майном. Тобто, підписання акта приймання-передачі кожного разу після продовження терміну дії договору є зайвим. Станом на 26.04.2023 орендоване майно з оренди не здане, акт прийому передачі не підписаний. Дані пояснення долучено до матеріалів справи.

04.05.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав додаткові пояснення № 47/3-03 від 03.05.2023, які разом з додатками приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.05.2023 судом ухвалено на місці закрити підготовче провадження, призначити справу до розгляду по суті та оголосити перерву до 24.05.2023.

24.05.2023 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, дане клопотання судом залишено без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України, оскільки подане з порушення процесуальних строків встановлених ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 24.05.2023 оголошено перерву до 30.05.2023.

В судовому засіданні 30.05.2023 представник позивач підтримала позов з підстав наведених у ньому, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, представник відповідача позов заперечила з підстав наведених у відзиві, запереченні на відповідь на відзив та додаткових поясненнях.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

04.11.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Оснастка» (орендодавець) та Комунальним підприємством Нововолинськтеплокомуненерго (орендар) було укладено договір оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) № 81-184/08 (а.с.5-6).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове платне користування майно (внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ (3х70).

Згідно з п. 1.2 договору майно, що орендується повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 3 днів з моменту підписання даного договору, згідно акту прийому-передачі в технічно справному стані. У випадку не підписання сторонами акту прийому передачі на протязі трьох днів з моменту підписання договору, даний договір вважається не укладеним (п. 1.3 договору).

Пунктом 12.1 визначено, що договір вступає в силу з 01.12.2008 по 30.09.2009.

Актом прийому передачі основних засобів №25 від 04.11.2008 стверджується прийняття в експлуатацію відповідачем внутрімайданчикових кабельних ліній ААБ(3х70) L= 1220м.

Строк дії даного договору було продовжено до 31.12.2010 шляхом підписання додатку № 1 до договору від 02.09.2009 та додатку № 3 від 30.08.2010 (а.с.7-8).

В подальшому між Відкритим акціонерним товариством «Оснастка» (орендодавець) та Комунальним підприємством Нововолинськтеплокомуненерго (орендар) підписано договори оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії), а саме: № 10-28/11 від 01.01.2011, № 10-94/11 від 01.07.2011, № 10-39/12 від 01.01.2012, № 10-34/13 від 01.01.2013, № 10-26/14 від 01.01.2014, № 14-10/16 від 01.01.2016 (а.с.9-24).

Відповідно до п. 1.3 даних договорів у випадку не підписання сторонами акту прийому передачі на протязі трьох днів з моменту підписання договору, дані договори вважаються не укладеними.

Пунктом 11.3 даних договорів сторони визначили, що після підписання даних договорів всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу.

Крім того, судом встановлено, що акт від 02.12.2014 до договору № 10-26/14 від 01.01.2014 підписано сторонами з порушенням строку визначено п.1.3 договору.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною першою статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Оцінюючи договори оренди, що позивач долучив до позовної заяви, без відповідного обґрунтування такої необхідності та зазначення обставин, існування яких він цими доказами обґрунтовує, судом встановлено, що фактично у строк визначений п.1.3 договору було тільки передано майно (внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ(3х70) L= 1220м) по першому договору від 04.11.2008(строк дії якого закінчився 31.12.2010 року, оскільки підписуючи наступний Договір № 10-28/11 від 01.01.2011 у п. 11.3 сторони визначили, що після підписання даного договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу), інше майно (внутрімайданчикові кабельні лінії КЛ-10 та ячейка КСО-226 В ЦРП) передано з порушенням зазначеного строку(п.1.3) по договору № 10-26/14 від 01.01.2014 (строк дії якого закінчився 31.12.2015, оскільки підписуючи наступний Договір № 14-10/16 від 01.01.2016 у п. 11.3 сторони визначили, що після підписання даного договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу).

01.01.2020 Відкритим акціонерним товариством «Оснастка» (орендодавець) та Комунальним підприємством Нововолинськтеплокомуненерго (орендар) підписано договори оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) № 22/10-20 (а.с.25-26).

Згідно п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування обладнання: внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ (3x70) інвентарний №301; внутрімайданчикові кабельні лінії КЛ -10.

Умовами договору встановлено, що майно, яке орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 3 днів з моменту підписання даного договору. Передача майна в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом прийому-передачі. Майно, що орендується вважається переданим орендареві з моменту підписання акту прийому-передачі і акту технічного стану орендованого майна, які є невід`ємною частиною договору (розділ 3).

Термін дії договору встановлюється з 01.01.2020 по 31.12.2020 (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.3 договору, у випадку непідписання сторонами акту приймання-передачі на протязі трьох днів з моменту підписання договору, даний договір вважається неукладеним.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.02.2022 у справі № 903/860/21 за позовом КП Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради до АТ «Оснастка» про розірвання договору № 22/10-20 від 01.01.2020 встановлено, що даний договір є неукладеним, оскільки ні КП Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради, ні АТ «Оснастка» не було подано суду первинних документів, що містять відомості про господарські операції по договору оренди та підтверджує їх здійснення. Крім того судом встановлено, що посилання АТ «Оснастка» на те, що орендодавець виконав всі умови по передачі майна в оренду, не заслуговує на увагу суду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які свідчать про те, що спірний договір був виконаний сторонами. Підписуючи договір, сторони погодили обов`язкову умову передачі орендованого майна за актом прийому-передачі. Як вбачається з листів КП "Нововолинськтеплокомуненерго" та АТ "Оснастка", а також не заперечується сторонами, майно, що підлягало передачі в оренду на виконання умов договору, по акту прийому-передачі позивачу не було передано. Майно перебувало у користуванні КП Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради не на умовах спірного договору оренди. Розрахунки за користування внутрімайданчиковими кабельними лініями здійснювалися на підставі виставлених рахунків та актів приймання-надання послуг (лист КП "Нововолинськтеплокомуненерго" № 196/3/03 від 12.05.2021). Рішення набрало законної сили 22.03.2022 та сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України(далі-ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до виставлених позивачем рахунків на оплату за період з серпня 2021 по грудень 2021 підставою нарахування орендної плати позивач вказує договір № 22/10-20 від 01.01.2020 (а.с.29-33), який рішенням рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2022 у справі № 903/860/21 визнано неукладеним, зазначена обставина не доказується при вирішенні даної справи.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Разом із цим, загальні положення про повернення майна у зв?язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави визначені статтями 1212, 1213 ЦК України. З цих підстав АТ «Оснастка» позов не заявлявся.

Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 у справі № 316/3022/14-ц.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ст. 285 ГК України та умов договору оренди, відповідач повинен сплатити орендну плату за весь період користування майном.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи приписи зазначених вище статей, а також те, що договір оренди № 22/10-20 від 01.01.2020 був визнаний неукладеним, тому відсутні орендні правовідносини, що ґрунтувались на даному договору чи інших договорах між сторонами, відповідно відсутні правові підстави для стягнення заборгованості через невиконання договірних зобов`язань по орендній платі на підставі виставлених рахунків за період з серпня 2021 року по грудень 2021 року в сумі 68258,75 грн.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до положень частини другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ГПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Оскільки вищевказаний договір на підставі якого виставлено рахунки на оплату є неукладеним, він не породжує жодних прав та обов`язків для сторін, отже, підстав для стягнення з відповідача 68258,75 грн орендної плати немає.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити через безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

в позові Акціонерного товариства Оснастка до Комунального підприємства Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради про стягнення 68258,75 грн відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

07.06.2023.

Суддя А. С. Вороняк