ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1099/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Рисухіна Д.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: Слюсар О.М. - адвокат, довіреність №007-24-1222 від 29.12.2022;

від відповідача: Лук`янець Л.О. - адвокат, ордер серії АМ №1034595 від 20.10.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ АВТОМОТІВ"

про стягнення 301427,81 грн (згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог вх.№01-44/1102/23 від 04.04.2023 з урахуванням заяви про виправлення описки вх.№5614/23 від 05.04.2023)

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ АВТОМОТІВ" про стягнення 307488,76 грн заборгованості, з яких 206061,95 грн основного боргу за договором від 25.05.2022 про реструктуризацію заборгованості, 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних та 13252,98 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

08.12.2022 до суду на виконання вимог вказаної ухвали від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків від 07.12.2022 №2-62, до якої приєднано копію платіжного доручення №6081 від 05.12.2022 про доплату судового збору на суму 2131,33 грн та докази відправлення відповідачу копій документів на підтвердження повноважень представника позивача та отримання їх відповідачем (а.с.48-56).

Ухвалою суду від 16.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.01.2023.

Ухвалою суду від 16.01.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 16.02.2023.

Ухвалою суду від 16.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та відкладено підготовче засідання на 27.02.2023.

24.02.2023 на електронну адресу суду (27.02.2023 поштовим зв`язком) від представника відповідача надійшли клопотання про визнання обставин виключними та зменшення розміру штрафних санкцій від 24.02.2023, клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву від 24.02.2023 та відзив на позовну заяву від 24.02.2023 (а.с.73-74, 76, 78-80, 81-99).

Протокольною ухвалою суду від 27.02.2023 задоволено клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та долучено відзив до матеріалів справи; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 06.03.2023, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України, за клопотанням представника позивача для надання йому можливості ознайомитись з відзивом та доданими до нього документами, подати відповідь на відзив.

03.03.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 20.03.2023 (а.с.103-104).

Протокольною ухвалою суду від 06.03.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.03.2023, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України, за клопотанням представника відповідача для надання йому часу ознайомитись із відповіддю на відзив та подати письмові заперечення.

16.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення щодо стягнення штрафних санкцій від 16.03.2023 (а.с.108-112).

Протокольною ухвалою суду від 16.03.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21.03.2023, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України, за клопотанням представника позивача для надання йому можливості ознайомитись з поданими поясненнями відповідача від 16.03.2023.

20.03.2023 на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення - заперечення на пояснення відповідача щодо штрафних санкцій від 17.03.2023 (а.с.116-117).

21.03.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання від 21.03.2023 про поновлення строку для подачі доказів та долучення копії акта звіряння взаємних розрахунків від 20.03.2023 і копії платіжної інструкції №135 від 20.03.2023 до матеріалів справи (а.с.120-123).

Ухвалою суду від 21.03.2023 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції та відкладено підготовче засідання на 05.04.2023.

04.04.2023 та 05.04.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли заява про зменшення розміру позовних вимог вх.01-44/1102/23 від 04.04.2023 та заява про виправлення описки вх.5614/23 від 05.04.2023, за змістом яких позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 301427,81 грн, з яких 200001,00 грн основного боргу за договором від 25.05.2022 про реструктуризацію заборгованості, 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних, 13252,98 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4612,33 грн (а.с.128-129, 131).

Ухвалою суду від 05.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції та відкладено підготовче засідання на 26.04.2023.

12.04.2023 до суду електронним зв`язком від представника позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог від 11.04.2023, у якій останній просив закрити провадження у справі №906/1099/22 в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 200001,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про реструктуризацію заборгованостi вiд 25.05.2022, що становить 101426,81 грн, з яких: 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних, 13252,98 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн; повернути позивачу з Державного бюджету України 2131,33 грн надміру сплаченого судового збору (а.с.137-138).

Протокольною ухвалою від 26.04.2023 та ухвалою суду від 26.04.2022 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи від 21.03.2023; прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог (з урахуванням заяви № б/н від 05.04.2023 про виправлення описки) та заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог № б/н від 11.04.2023; закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1099/22 до судового розгляду по суті, призначено судове засідання на 31.05.2023.

Представник позивача підтримав заяву про відмову від частини позовних вимог від 11.04.2023 та просив задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням вказаної заяви.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги і просив відмовити у їх задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву і клопотанні про визнання обставин виключними та зменшення розміру штрафних санкцій; не підтримав і просив не розглядати викладене у відзиві клопотання про розстрочення сплати заборгованості у сумі 206145,04 грн згідно графіку (а.с.87-88) як неактуальне, оскільки станом на час розгляду справи суму основного боргу сплачено відповідачем у повному обсязі.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про розстрочення сплати заборгованості залишено судом без розгляду.

У засіданні 31.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за спожитий природний газ за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР107-3551-20 від 25.12.2020 між сторонам було укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022, умови якого в частині сплати боргу за визначеним графіком проведення розрахунків відповідачем своєчасно і у повному обсязі не виконано (а.с.1-6).

Згідно відзиву на позовну заяву від 24.02.2023 та клопотання про визнання обставин виключними та зменшення розміру штрафних санкцій від 24.02.2023, відповідач не погодився з нарахованими позивачем штрафними санкціями у сумі 101426,81 грн, що становить 49% від заявленої суми боргу, просив у задоволенні вимог позивача про їх стягнення відмовити у розмірі 99,99% з огляду на те, що до позовної заяви не додано формулу розрахунку штрафних санкцій; нарахування штрафу у розмірі 52212,39 грн (20 %) не узгоджується з п.7.1 договору від 25.05.2022, де визначена конкретна сума штрафу 313274,34 грн, що складає 120 % від суми боргу і є кабальною умовою для боржника; не надано доказів дійсних (фактичних) збитків та/або матеріальної шкоди від прострочення сплати відповідачем коштів; нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних за користування коштами є помилковим, оскільки умовами договору нарахування цього виду штрафних санкцій не передбачено; штрафні санкції не можуть бути нараховані за період з 24.02.2022 (дня введення воєнного стану в Україні), оскільки строки виконання зобов`язань та нарахування штрафних санкцій з цього часу зупинені; прострочення сплати коштів було зумовлено форс-мажорними обставинами (збройною агресією рф проти України та, як наслідок, введенням на території України воєнного стану, змінами в організації роботи, економічною кризою в країні і на підприємстві) (а.с.83-87, 97-99).

Також у поясненнях від 16.03.2023 відповідач зазначив про неможливість нарахування та стягнення штрафних санкцій в умовах воєнного стану з огляду на положення пп.5 п.2 ст.1, ч.ч.2, 3 ст.2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (а.с.108-109).

У відповіді на відзив від 03.03.2023 позивач заперечив проти клопотання відповідача про визнання обставин виключними та зменшення розміру штрафних санкцій, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання з оплати за поставлений природний газ за договором №41АЗ107-3551-20 від 25.12.2020 не виконував належним чином ще задовго до початку збройної агресії рф проти України, після укладення договору про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022 знову не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, що свідчить про його недобросовісну поведінку, а відтак посилання відповідача на форс-мажорні обставини є безпідставними і необґрунтованими. Позивач зазначив, що так само, як і відповідач, здійснює свою діяльність в умовах воєнного стану і потерпає від економічної кризи в країні, однак добросовісно виконує свої договірні зобов`язання перед іншими суб`єктами господарювання (а.с.103-104).

У письмових поясненнях від 17.03.2023 позивач вказав, що норми Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», на які посилається відповідач у поясненнях від 16.06.2023, стосуються побутових споживачів та відносяться до Оператора ГРМ і Оператора ГТС, відповідно, не мають відношення до постачальника природного газу і до предмета спору у цій справі, є безпідставними (а.с.116-117).

До початку розгляду справи №906/1099/22 по суті позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог від 11.04.2023, у якій повідомив, що 20.03.2023 відповідач добровільно сплатив основний борг у розмірі 200001,00 грн, при цьому дані обставини не впливають на розмір штрафних санкцій, оскільки відповідні нарахування здійснені на час подання позовної заяви та до відкриття провадження у справі; просив закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу і задовольнити в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, стягнути з відповідача 2481,00 грн судового збору і повернути позивачу з Державного бюджету України 2131,33 грн надміру сплаченого судового збору (а.с.137-138).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.12.2020 між ТОВ "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" (далі - постачальник, позивач) та ТОВ "СОЮЗ АВТОМОТІВ" (споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР107-3551-20 (далі - договір №41АР107-3551-20 від 25.12.2020) (а.с.12-16), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

У розділі 3 договору №41АР107-3551-20 від 25.12.2020 сторонами погоджено ціну постачання природного газу. Зокрема п.п.3.1-3.6, передбачено, що розрахунки за поставлений споживачу газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору. Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом 2 цього договору. Загальна сума договору складається з місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором.

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору №41АР107-3551-20 від 25.12.2020, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% здійснюється споживачам до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Додатковими угодами від 31.12.2021, 27.01.2022, 31.01.2022 сторони неодноразово вносили зміни до договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР107-3551-20 від 25.12.2020 в частині визначення ціни на природний газ (а.с.17-20).

Матеріали справи свідчать, що у період із січня по квітень 2022 року позивач на виконання умов договору №41АР107-3551-20 від 25.12.2020 (з подальшими змінами) передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 284061,95 грн, згідно з актами приймання-передачі природного газу №ЖТЗ82000507 від 31.01.2022, №ЖТЗ82002201 від 28.02.2022, №ЖТЗ82002643 від 31.03.2023, №ЖТЗ82003867 від 30.04.2022 (а.с.21-24).

Натомість відповідач свої зобов`язання з оплати вартості природного газу за договором №41АЗ107-3551-20 від 25.12.2020 (з урахуванням додаткових угод) виконав частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість на суму 261061,95 грн.

У зв`язку з викладеними обставинами, 25.05.2022 між ТОВ "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" (кредитор) та ТОВ "СОЮЗ АВТОМОТІВ" (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості (далі - договір) (а.с.25-27), відповідно до п.1 якого, боржник визнає заборгованість перед кредитором, а останній підтверджує заборгованість в розмірі 261061,95 грн з урахуванням ПДВ (далі - заборгованість), що виникла внаслідок несплати за спожитий природний газ шляхом розстрочення на 4 календарних місяці.

Погашення заборгованості відбувається в порядку та розмірах, визначених у графіку погашення заборгованості, шляхом безготівкового/готівкового перерахування грошових коштів у національній валюті на розрахунковий рахунок кредитора, визначений в розділі «Реквізити сторін» (п.2 договору).

Згідно з п.3 договору, боржник перераховує на користь кредитора кошти в сумі 261061,95 грн з урахуванням ПДВ в порядку та строки, визначені даним договором.

У п.4 договору сторони погодили наступні строки сплати боржником на користь кредитора заборгованості в розмірі 261061,95 грн з урахуванням ПДВ, а саме:

4.1. Боржник сплачує на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі, 40000,00 грн до 31 травня 2022 року включно;

4.2. Боржник сплачує на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі, 73688,00 грн до 15 червня 2022 року включно;

4.3. Боржник сплачує на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі, 73687,00 грн до 15 липня 2022 року включно;

4.4. Боржник сплачує на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі, 73686,95 грн до 15 серпня 2022 року включно.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у випадку порушення боржником графіку погашення заборгованості, погодженого в пунктах «4» - «4.4» даного договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора штраф у розмірі 20% від суми боргу, визначеної в п.З договору, а саме 313274,34 грн.

У випадку прострочення боржником сплати обов`язкових платежів, згідно графіку погашення заборгованості, погодженого в пунктах «4» - «4.3» даного договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день такого прострочення (п.7.2 договору).

Сторони погодили, що строк позовної давності за даним договором в частині сплати пені становить три роки (п.7.3 договору).

Згідно з п.13 договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30 серпня 2022 року, але в будь-якому разі до повного виконання боржником зобов`язань, що виникають з даного договору.

Відповідач в порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022 графіку проведення розрахунків не дотримався, здійснив оплату заборгованості частково у загальному розмірі 55000,00 грн, а саме: 31.05.2022 на суму 40000,00 грн, 20.06.2022 на суму 10000,00 грн та 25.07.2022 на суму 5000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №8735 від 31.05.2022, №8823 від 20.06.2022, №8903 від 25.07.2022 (а.с.28-30).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором від 25.05.2022 та непогашення ним заборгованості у повному обсязі та у погоджені сторонами строки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "СОЮЗ АВТОМОТІВ" 206061,95 грн основного боргу, 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних та 13252,98 грн інфляційних втрат.

Суд встановив, що 18.11.2022 (у день направлення позовної заяви до суду) відповідач сплатив основний борг ще на суму 6060,95 грн, у зв`язку з чим за заявою позивача було зменшено розмір позовних вимог.

Після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив решту суми основного боргу (а.с.121-123), у зв`язку з чим позивач просив закрити провадження у справі в частині стягнення 200001,00 грн основного боргу та стягнути з відповідача 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних, 13252,98 грн інфляційних втрат та 2481,00 грн судового збору, а також повернути позивачу з Державного бюджету України 2131,33 грн надміру сплаченого судового збору (а.с.137-138).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати вартості спожитого природного газу за договором №41АР107-3551-20 від 25.12.2020 та, як наслідок, виникненням заборгованості, сторони уклали договір від 25.05.2022 про реструктуризацію заборгованості на суму 261061,95 грн, у якому погодили порядок та строки її сплати.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач порушив визначений договором від 25.05.2022 графік погашення заборгованості та сплатив її частково: 31.05.2022 на суму 40000,00 грн, 20.06.2022 на суму 10000,00 грн, 25.07.2022 на суму 5000,00 грн; 18.11.2022 (у день направлення позовної заяви до суду і відповідачу) на суму 6060,95 грн, на яку було зменшено розмір позовних вимог, та 20.03.2023 (після відкриття провадження у справі) на суму 200084,09 грн (а.с.28-30, 121-123).

Враховуючи те, що відповідач після відкриття провадження у справі №906/1099/22 сплатив позивачу суму основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх.№01-44/1102/23 від 04.04.2023 та заяви про виправлення описки вх.№5614/23 від 05.04.2023), що становить 200001,00 грн, позивач просив закрити провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України (а.с.137-138).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ч.1 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з п.4 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Суд встановив, що заява про відмову від частини позовних вимог від 11.04.2023 підписана представником ТОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ, повноваження якого на вчинення даної процесуальної дії підтверджуються довіреністю від 29.12.2022 №007-24-1222 (а.с.60), не суперечить чинному законодавству, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи викладені обставини та наведені вище норми, суд приймає відмову ТОВ "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" від позову в частині вимоги про стягнення з ТОВ "СОЮЗ АВТОМОТІВ" 200001,00 грн основного боргу та закриває провадження у справі №906/1099/22 в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Разом із тим, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором від 25.05.2022, позивач просив стягнути з відповідача 52212,39 грн штрафу, 33925,89 грн пені, 2035,55 грн 3% річних та 13252,98 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 ГК України.

При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, передбаченою ст.627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).

Договором про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022 передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення його умов у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Так, згідно з п.7.1 цього договору, у випадку порушення боржником графіку погашення заборгованості, погодженого в пунктах «4» - «4.4» даного договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора штраф у розмірі 20% від суми боргу, визначеної в п.3 договору, а саме 313274,34 грн.

При цьому суд бере до уваги, що п.3 договору (як і п.1, що стосується предмета спору) визначена заборгованість боржника перед кредитором в сумі 261061,95 грн, яка і була використана позивачем при розрахунку 20% штрафу. Відтак суд відхиляє зауваження відповідача про те, що нарахування штрафу у розмірі 52212,39 грн не узгоджується з п.7.1 договору від 25.05.2022, та приходить до висновку про правомірність нарахування штрафу і правильність його розрахунку.

Згідно з п.7.2 договору, у випадку прострочення боржником сплати обов`язкових платежів, згідно графіку погашення заборгованості, погодженого в пунктах «4» - «4.3» даного договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день такого прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, викладений у позовній заяві, суд встановив, що позивач нарахував пеню за період з 16.06.2022 по 14.11.2022 на суму 63688,00 грн, з 16.07.2022 по 14.11.2022 на суму 68687,00 грн та з 16.08.2022 по 14.11.2022 на суму 73686,95 грн без урахування проведених відповідачем оплат на суму 10000,00 грн 20.06.2022 та на суму 5000,00 грн 25.07.2022.

Здійснивши власний перерахунок пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360», враховуючи приписи ч.1 ст.14, ч.2 ст.237 ГПК України, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 33925,89 грн пені є правомірною і обґрунтованою.

Поряд із цим суд враховує клопотання відповідача про визнання обставин виключними та зменшення розміру штрафних санкцій від 24.02.2023, яке дійшов висновку задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій зазначив, що їх розмір складає 49% від суми заборгованості, що перетворює неустойку на непомірний тягар; штрафні санкції не можуть бути нараховані за період з 24.02.2022 (дня введення воєнного стану в Україні), оскільки строки виконання зобов`язань та нарахування штрафних санкцій з цього часу зупинені, що узгоджується з умовами п.6.4 договору про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР107-3551-20 від 25.12.2020; прострочення сплати коштів було зумовлено форс-мажорними обставинами (збройною агресією рф проти України та, як наслідок, введенням на території України воєнного стану, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування; змінами в організації роботи, економічною кризою в країні і на підприємстві); товариство є єдиним офіційним дилером автомобілів марок «Пежо» та «Сітроєн» в своєму регіоні - Житомирській області, робота товариства не зупинялась навіть під час дії жорстких карантинних заходів в період 2020-2021 рр., оскільки відповідно до гарантійних зобов`язань товариство здійснює технічне обслуговування усіх автомобілів критичної інфраструктури: швидкої допомоги, МНС, хлібзаводів, нацполіції, нацгвардії, укрпошти, обленерго, облгазу, тепер і армії - міста Житомира, Житомирської області та інших регіонів, у яких немає такого дилера; задоволення даного позову потягне накладення арештів на рахунки відповідача, що зупинить роботу ТОВ "Союз Автомотів", а відтак негативно вплине як на контрагентів товариства, так і позбавить близько 40 працівників робочих місць та заробітку у цей тяжкий воєнний час.

Відповідач просив врахувати положення ст.ст.224, 233 ГК України та ст.ст.612, 613 ЦК України, взяти до уваги ступінь готовності виконання ним зобов`язання, майновий стан сторін справи і не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; те, що у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває 9 судових справ про стягнення з ТОВ "Союз Автомотів" близько 10 млн. коштів, з яких більша частина є штрафні санкції, що є такою зміною обставин, яка суттєво ускладнює виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів, але не виконання договору в натурі; врахувати факт виконання відповідачем зобов`язань перед іншими контрагентами (а.с.83-87, 97-99).

На підтвердження викладених обставин відповідач надав експертний висновок Житомирської ТПП №2454 від 16.11.2022, у якому встановлено, що на 16.11.2022 мають місце та існують документально підтверджені об`єктивні обставини, які не дали можливості ТОВ "Союз Автомотів" вчасно виконати поставку транспортних засобів за відповідними договорами в зазначені терміни (а.с.89). На думку відповідача, достатнім підтвердженням існування обставин непереборної сили є довідка ТПП України.

Дослідивши вищевикладене, суд відхиляє посилання відповідача на п.6.4 договору №41АР107-3551-20 від 25.12.2020, яким передбачено звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин), оскільки у даному випадку розглядається питання щодо відповідальності відповідача за порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022, і нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем в порядку п.п.7.1, 7.2 договору про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2022.

Також суд зауважує, що Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила загальновідомий факт, що військова агресія російської федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

При цьому вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні, самого цього факту недостатньо для встановлення правомірності відкладення строків виконання зобов`язань та звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Отже при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення суми заборгованості з розміром заявлених штрафних санкцій, враховує ступінь виконання відповідачем зобов`язання і здійснення ним оплати суми основного боргу у повному обсязі, відсутність доказів понесення позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором.

Враховуючи викладене, з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%, а саме до 16962,95 грн та штрафу на 90%, а саме до 5221,24 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13252,98 грн інфляційних втрат та 2035,55 грн 3% річних суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

З підстав викладеного суд відхиляє посилання відповідача на те, що 3% річних та інфляційні втрати є видом штрафних санкцій і їх нарахування є помилковим, оскільки не передбачено умовами договору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, викладений у позовній заяві, суд встановив, що позивач здійснив їх нарахування за період з 16.06.2022 по 14.11.2022 на суму 63688,00 грн, з 16.07.2022 по 14.11.2022 на суму 68687,00 грн та з 16.08.2022 по 14.11.2022 на суму 73686,95 грн, при цьому, як і при обчисленні пені, не врахував проведені відповідачем оплати на суму 10000,00 грн 20.06.2022 та на суму 5000,00 грн 25.07.2022.

Здійснивши власний перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» та враховуючи приписи ч.1 ст.14, ч.2 ст.237 ГПК України, суд дійшов висновку, що правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у заявленому ним обсязі на суму 2035,55 грн та інфляційних втрат у розмірі 11156,26 грн, у задоволенні 2096,72 грн інфляційних втрат слід відмовити як безпідставно нараховані.

Відповідно до ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст.ст.76, 77, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини та в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, прийняти відмову позивача від позову в частині вимоги про стягнення з відповідача 200001,00 грн основного боргу та закрити провадження у справі №906/1099/22 в цій частині; зменшити розмір пені до 16962,95 грн та розмір штрафу до 5221,24 грн; стягнути з відповідача 16962,95 грн пені та 5221,24 грн штрафу, 2035,55 грн 3% річних та 11156,26 грн інфляційних втрат, у задоволенні решти позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч.1 ст.130 ГПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 4612,33 грн, згідно з платіжними дорученнями №27 від 06.10.2022 та №6081 від 05.12.2022 (а.с.27, 49).

У заяві від 11.04.2023 позивач просив 2481,00 грн судового збору стягнути з відповідача, а 2131,33 грн надміру сплаченого судового збору повернути з державного бюджету (а.с.137-138).

Враховуючи те, що до початку розгляду справи по суті було зменшено розмір позовних вимог, позивач відмовився від частини позовних вимог і таку відмову було прийнято судом, з огляду на приписи ч.1 ст.130 ГПК України та п.1 ч.1, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку повернути ТОВ "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1590,92 грн (90,91 грн у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог та 1500,01 грн - 50% судового збору у зв`язку з відмовою позивача від позову), сплачений згідно з платіжним дорученням №27 від 06.10.2022; решту судового збору в сумі 1489,95 грн покласти на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 130, п.4 ч.1 ст.231, ст.ст. 233, 236 - 238, 240,241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" від позову в частині вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ АВТОМОТІВ" 200001,00 грн основного боргу.

3. Закрити провадження у справі №906/1099/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ АВТОМОТІВ" в частині вимоги про стягнення 200001,00 грн основного боргу на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

4. Зменшити розмір пені до 16962,95 грн та розмір штрафу до 5221,24 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ АВТОМОТІВ" (вул.Київська, буд.77, м.Житомир, Житомирська обл., 10001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" (майдан Перемоги, буд.10, м.Житомир, Житомирська обл., 10003, ) 16962,95 грн пені, 2035,55 грн 3% річних, 11156,26 грн інфляційних втрат, 5221,24 грн штрафу та 1489,95 грн судового збору.

6. У задоволенні решти позову відмовити.

7. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" (майдан Перемоги, буд.10, м.Житомир, Житомирська обл., 10003, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1590,92 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №27 від 06.10.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.06.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) + ;

3 - відповідачу (рек.) + ІНФОРМАЦІЯ_1

- представнику відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2