РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023Справа № 910/4843/23
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Мельника Івана Володимировича

про стягнення 153 852,24 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця Мельника Івана Володимировича про стягнення 153 852,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору № 654-22(ЦЗ) на закупівлю наколінників тактичних, налокітників тактичних за рахунок коштів резервного фонду від 18.10.2022 в частині користування чужими коштами попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4843/23, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

17.04.2023 відповідачем через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву.

24.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.10.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та фізичною особою-підприємцем Мельником Іваном Володимировичем (постачальник) укладено договір № 654-22(ЦЗ) на закупівлю наколінників тактичних, налокітників тактичних за рахунок коштів резервного фонду (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику (товароодержувачу) товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1), а замовник (товароодержувач) - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: наколінники тактичні (ТУ У 22.2-4:2015) (зі сповіщенням про зміни № 1), налокітники тактичні (Технічний опис від 07.07.2016 інв. № 63), код ДК 021:2015-18140000-2 «Аксесуари до робочого одягу». Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації (Додаток № 1).

Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 до Договору) загальна сума Договору складає: 5 603 000,00 грн, без ПДВ.

За положеннями п. 4.6. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 до Договору) оплата товару здійснюється у такому порядку:

- попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товарів у сумі 2 801 500,00 грн без ПДВ, замовником здійснюється на підставі рахунку-фактури на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня підписання договору сторонами на строк визначений п. 5.1. даного договору;

- перерахування 50% від загальної вартості товарів у сумі 2 801 500,00 грн без ПДВ замовником здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару за фактично поставлений товар, якщо сума поставки перевищує суму попередньої оплати.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів: постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника (товароодержувача) разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору в термін не пізніше 20.11.2022. У разі продовження строку дії правового режимі воєнного стану - не пізніше 12.12.2022 (п. 5.1. Договору).

За умовами п. 6.1.1. Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, в той час як за умовами п. 6.3.1. постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1. Договору).

Крім того, пунктом 13.1. Договору визначено, що невід`ємними його частинами є Додатки 1-3, а саме: специфікація, технічний опис та акт приймання-передавання товару для перевезення.

У Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору, сторони погодили найменування (асортимент) товару, його кількість та загальну вартість, яка становить 5 603 000,00 грн без ПДВ.

Позивач на виконання умов Договору перерахував на користь відповідача кошти попередньої оплати у розмірі 2 801 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2456 від 04.11.2022.

Листом від 01.12.2022 № 1 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань із поставки товару у зв`язку з дефіцитом електроенергії, у зв`язку з чим просив укласти додаткову угоду про розірвання договору, посилаючись на настання форс-мажорних обставин. Також просив надати реквізити для повернення коштів попередньої оплати.

У відповідь на вказаний лист відповідача позивач листом від 07.12.2022 № 703/8297-22-Вих надав реквізити для повернення попередньої оплати.

Згідно з платіжним дорученням від 08.12.2022 № 3012 на рахунок позивача було повернуто попередню оплату за Договором в сумі 2 801 500,00 грн.

12.12.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 2-22 до Договору, відповідно до якої було досягнуто домовленості щодо розірвання Договору.

В той же час, листом від 19.12.2022 № 703/8870-22-Вих позивач із посиланням на пункти 7.6., 7.7. Договору та положення ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, просив відповідача сплатити штрафні санкції за час користування чужими коштами попередньої оплати за період з 07.11.2022 по 08.12.2022 у розмірі 122 805,48 грн.

Листом від 29.12.2022 № 2 відповідач із посиланням на п. 5.1. Договору щодо продовження строку виконання зобов`язань щодо поставки товару повідомив про відсутність прострочення повернення коштів попередньої оплати.

Відповідач, додатково, звернувся до позивача із листом від 17.01.2023 № 3, до якого долучив сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3200-23-0090 від 09.01.2023, яким засвідчено неможливість виконання фізичною особою-підприємцем Мельником І.В. зобов`язань за Договором у визначені цим Договором строки, у зв`язку із дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які настали 01.12.2022 та станом на 09.01.2023 є такими, що тривають.

Позивач у відповідь на вказаний вище лист відповідача листом від 23.01.2023 № 14/812-23-Вих зазначив, що у зв`язку з поверненням попередньої оплати через неможливість виконання зобов`язань за Договором, враховуючи підтверджений факт настання з 01.12.2022 обставин непереборної сили, відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України та п. 7.7. Договору просив відповідача сплатити штрафні санкції за користування чужими коштами у період з 07.11.2022 по 01.12.2022 у розмірі 117 240,86 грн.

Відповідач вказані вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій за користування чужими коштами не виконав, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, у якому позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 126 643,15 грн, інфляційні у розмірі 19 610,50 грн та 3% річних у розмірі 7 598,59 грн, нарахованих на суму попередньої оплати у розмірі 2 801 500,00 грн за період прострочення з 05.11.2022 по 07.12.2022 (з моменту отримання попередньої оплати та до дня фактичного повернення цієї оплати позивачу).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає про відсутність підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій за користування грошовими коштами, оскільки кошти попередньої оплати було повернуто позивачу в межах строку дії Договору та у зв`язку із неможливістю виконання зобов`язання із поставки товару через підтверджений факт настання обставин непереборної сили, що не оспорюється позивачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач 05.11.2022 перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати у розмірі 2 801 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2456 від 04.11.2022.

Відповідач відповідно до умов п. 5.1. Договору мав поставити товар у строк до 12.12.2022 (враховуючи продовження строку дії правового режиму воєнного стану в Україні).

Разом з тим, відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.12.2022, на підтвердження чого надав сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3200-23-0090 від 09.01.2023, та просив укласти додаткову угоду про розірвання договору.

Існування обставин непереборної сили було визнано позивачем, що вбачається із листа останнього від 23.01.2023 № 14/812-23-Вих, у якому позивач підтвердив, що такі обставини звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору щодо поставку товару, а також за користування чужими коштами з моменту настання таких обставин, тобто з 01.12.2022.

Так, враховуючи неможливість виконання умов Договору щодо поставки товару, відповідач 08.12.2022 повернув на рахунок позивача кошти сплаченої останнім попередньої оплати у розмірі 2 801 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3012 від 08.12.2022.

В той же час, сторони відповідно до умов п. 12.4. Договору досягли згоди щодо розірвання достроково Договору, про що 12.12.2022 було підписано додаткову угоду № 2-22 до Договору.

З огляду на зазначене та положення п. 5.1. Договору, суд дійшов висновку, що у відповідача до 12.12.2022 існував обов`язок передати відповідний товар у власність покупця, якому відповідав обов`язок позивача прийняти цей товар, а також оплатити його.

Тобто, у постачальника на підставі Договору виникло негрошове зобов`язання перед покупцем, і лише в разі порушення цього зобов`язання та за наявності відповідної вимоги покупця в постачальника може виникнути обов`язок щодо повернення суми попередньої оплати.

Відповідно, враховуючи положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, у відповідача обов`язок із повернення позивачу суми попередньої оплати (грошове зобов`язання) виникає з наступного дня після спливу строку на поставку товару, тобто з 13.12.2022.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.7. Договору постачальник у відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період та три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, суд звертає увагу, що положення ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується лише за порушення грошового зобов`язання між кредитором та боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання за договором.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові № 918/631/19 від 22.09.2020, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки грошове зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати виникає у відповідача після закінчення обумовленого сторонами строку поставки (12.12.2022) та, враховуючи, що 08.12.2022 відповідачем повернуто на рахунок позивача кошти попередньої оплати, суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло грошового зобов`язання із повернення попередньої оплати, а відтак відсутні правові підстави для нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних та процетів річних на суму попередньої оплати.

Отже, за переконанням суду, наведене є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат та 3% річних є необгрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.06.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко