ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2945/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023

по справі №916/2945/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради»

про стягнення 184 149, 40 грн.

суддя суду першої інстанції - Петров В.С.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано 01 лютого 2023

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» про стягнення 184149,40 грн., у т.ч.: пені - 61325,29 грн., 3% річних - 12403,80 грн. та інфляційних втрат - 110420,31 грн., посилаючись на наступне.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Позивач зазначає, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За ствердженнями позивача, ним направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки були проігноровані.

Як стверджує позивач, ним були виконані в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до договору у строк та порядок, передбачений договором, належним чином та в повному обсязі, зокрема, позивачем було поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 30,144 тис. куб.м на загальну суму 506419,20 грн. (з урахуванням вартості транспортування).

При цьому позивач вказує, що відповідачем було сплачено основну заборгованість, однак сплата здійснена несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 4.4 договору.

Посилаючись на п. 4.5 договору, позивач вказує, що у разі порушення відповідачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, позивач вказує, що розрахунок пені здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Отже, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 61325,29 грн.

Крім того, як вказує позивач, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, за розрахунком позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 12403,80 грн., а сума інфляційних втрат - 110420,31 грн.

14.12.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач з заявленими позовними вимогами не погоджується, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що відповідно до п. 4.3 типового договору постачальник зобов`язаний подати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця наступного за місяцем постачання природного газу в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо, якщо сторонами це окремо обумовлено). Відповідно до п.п.1 п. 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору. Згідно п.п. 3 п. 6.2 договору постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природній газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором. Отже, як вказує відповідач, відповідно до умов договору у зобов`язання постачальника входить своєчасне обчислення вартості спожитого газу і виставлення рахунку на його оплату у відповідний спосіб і тільки після настання вказаної події у відповідача виникає обов`язок оплати, оскільки саме у рахунку зазначається відповідна сума до сплати, котру повинен сформувати позивач. Як зазначає відповідач, засобами пошти останній від позивача рахунок на оплату не отримував. Крім того, як зазначає відповідач, у позивача і відповідача не було окремих домовленостей щодо способу отримання рахунку через електронний кабінет. Отже, відповідач стверджує, що у спосіб, визначений договором, позивачем не було виконано зобов`язання по наданню рахунку на оплату. Відповідач вказує, що у спосіб, визначений договором, а саме засобами пошти, позивач сповістив відповідача про наявність боргу лише шляхом направлення вимоги про сплату від 19.09.2022 р. без надання відповідного рахунку на оплату. Так, відповідач зазначає, що на вказану вимогу відповідач відразу ж відреагував, і оскільки фінансування вказаних витрат лікарні здійснюється за рахунок бюджетних видатків, то звернувся до Департаменту охорони здоров`я Одеської ОДА з клопотанням щодо оплати вказаної суми. Відповідач стверджує, що про готовність оплати вказаної суми лікарня повідомила позивача листом від 30.09.2022 р. Згодом, як зазначає відповідач, останнім було отриманий лист від 13.10.2022 р. № 1025-ВС від Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної військової адміністрації щодо незаперечення оплати вказаного боргу. Так, відповідач зазначає, що після отримання 24.10.2022 р. відповідного фінансування та підписання сторонами договору акту № 20430 від 25.10.2022 р. в якості первинного бухгалтерського документу для здійснення оплати, 25 жовтня 2022 р. була здійснена оплата боргу. Відповідач зазначає, що в платіжному дорученні у призначенні платежу в тому числі зазначено акт № 20430 від 25.10.2022 р. як первинний документ для здійснення оплати вказаного боргу. Таким чином, відповідач зазначає, що твердження позивача щодо наявності прострочення неоплаченого боргу з листопада 2021 р. спростовується вказаними вище документами, натомість лише 25.10.2022 р. у спосіб, визначений законодавством, а саме Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» сторонами договору було підписано акт № 20430 від 25.10.2022 р. в якості первинного документу для здійснення господарської операції, а саме оплати за поставлений газ. Також відповідач вказує, що 19 березня 2019 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 809/1718/15, адміністративне провадження № К/9901/19199/18 (ЄДРСРУ № 80580345) підтвердив, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку. Отже, відповідач стверджує, що оскільки договір не є первинним документом для цілей бухгалтерського обліку, у відповідача обов`язок щодо оплати спожитого газу виник лише після підтвердження з боку і позивача, і відповідача підписання відповідного акту, що було зроблено 25.10.2022.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» про стягнення 184149,40 грн. відмовлено.

Обґрунтування судового рішення. Судом встановлено, що обов`язку сплати споживачем вартості спожитого природнього газу кореспондує обов`язок постачальника відповідно до умов п. 4.3. договору обов`язок надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Суд дійшов висновку, що виконанню передбаченого у п. 4.4. договору обов`язку споживача оплатити рахунок до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, передує виконання постачальником передбаченого в п. 4.3 цього договору обов`язку щодо вручення споживачу такого рахунка.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання позивачем передбаченого договором обов`язку щодо надання відповідачу зазначеного рахунку на оплату природного газу не пізніше 10 числа грудня місяця 2021 року, з огляду на те, що постачання природного газу на спірну суму мало місце у листопаді 2021 року.

Лише у вересні позивач своїм листом № 119/4.3-14889-2022 від 19.09.2022 повідомив відповідача про наявність заборгованості за природний газ. Факт такого повідомлення відповідачем підтверджується, хоча до позовної заяви позивачем не надано належних доказів відправлення зазначеної вимоги на адресу відповідача. Наразі, як стверджує відповідач та не спростовано позивачем, до вказаної вимоги позивачем не додано рахунку на оплату наявної заборгованості.

В свою чергу відповідачем згідно платіжного доручення №89 від 25 жовтня 2022 року була здійснена оплата на користь позивача за спожитий у листопаді 2021 року природний газ в сумі 506419,20 грн. При цьому відповідачем у платіжному дорученні в графі призначення платежу в якості підстав для оплати вказано, серед іншого, зазначений акт № 20430 від 25.10.2022 року.

Отже, судом з`ясовано, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за спожитий природний газ за листопад 2021 року виконав у повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що сплата поставленого природного газу за листопад 2021 року відбулась не в установлений договором строк виключно через недотримання позивачем умов договору, тому невиконання позивачем як постачальником своїх договірних зобов`язань (прострочка кредитора) не може підставою для покладення на відповідача як споживача відповідальності, що обумовлена простроченням зобов`язання з оплати природного газу.

Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 у справі №916/2945/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 61 325,29 грн; три проценти річних у розмірі 12 403,80 грн.; інфляційні втрати у розмірі 110 420,31 грн. у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.

Скаржник зазначає, що договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

З посиланням на норми Цивільного кодексу України, скаржник зазначає, що у правовідносинах купівлі-продажу право вимоги продавця, а так само кореспондуючий цьому праву обов`язок покупця є наслідком факту передачі товару.

Такий порядок регулювання відносин відповідає змісту п. 5.2. розділу Типового договору, що закріплює обов`язок Споживача оплатити поставлений товар.

Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. Типового договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Тобто визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць в якому мав місце факт постачання газу. Саме кінець місяця поставки є початком обрахунок наступного (місячного) строку впродовж якого повинен бути здійснений платіж.

З огляду на положення пункту 4.4 розділу IV Типового договору відповідач мав сплатити вартість поставленого природного газу за листопад 2021 до 31.12.2021.

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора TTC та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Кількість отриманого газу доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу на підставі якого складені акти приймання-передачі послуг розподілу газу. Також така інформація доступна відповідачу на інформаційні платформі Оператора ГТС за ЕІС-кодом, як суб`єкту ринку природного газу у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Таким чином, неотримання рахунку на оплату товару не впливає на обов`язок покупця оплатити товар.

Позивач виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, відповідно до договору, у строк та порядок передбачений договором, належним чином та в повному обсязі.

До суду не надано докази сплати суми боргу в розмірі 506 419,60 грн. в повному обсязі або частково до 31.12.2021.

У зв`язку із порушенням строків оплати вартості спожитого відповідачем природного газу, позивач з 01.01.2022 нарахував відповідачу три проценти річних в сумі 12 403,80 грн., інфляційні втрати в сумі 110 420,31 грн. та пеню в сумі 61 325,29 грн.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/2945/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 доручено господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2945/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 по справі №916/2945/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

07.03.2023 матеріали справи №916/2945/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 по справі № 916/2495/22.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 по справі № 916/2495/22.

Визначено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 по справі № 916/2495/22 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

Встановлено Комунальному некомерційному підприємству «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно - західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу.

Узагальнена позиція Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради».

03.04.2023 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради», в якому відповідач просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 по справі №916/2945/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - без задоволення.

В обґрунтування відзиву Комунальне некомерційне підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради» зазначає, що твердження Позивача щодо несвоєчасності оплати рахунку не відповідає дійсності, що було встановлено в оскаржуваному рішенні суду.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не містить встановлену ціну на газ, проте містить ряд пунктів, які вимагають від Постачальника належного інформування Споживача про ціну:

« 3.6. Постачальник зобов`язується забезпечити якість комерційних послуг, які надаються Споживачу за цим Договором, що передбачає вчасне та повне інформування Споживача про умови постачання, ціни на природний газ, роз`яснення значення актів законодавства, якими регулюються відносини Сторін, ведення точних та прозорих розрахунків зі Споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання»

Відповідно до п. 4.3 Договору «...Постачальник зобов`язаний подати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб ('поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено)...».

Відповідно до п.п.1) п. 5.2. Договору Споживач «...зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору...»

« 6.2. Постачальник зобов`язується:

3) обчислювати і виставляти рахунки Споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим Договором;

4) протягом десяти робочих пнів після початку постачання поінформувати Споживача про здійснення постачання природного газу Постачальника (із зазначенням дня початку постачання та діючої ніни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу Споживача...»

Звертаємо увагу суду, що всупереч підпункту 4) п. 6.2. відповідне повідомлення із зазначенням в тому числі ціни, Позивачем на адресу Відповідача також не надходило.

Таким чином, обов`язок щодо виставлення рахунку на оплату з боку Позивача відповідно до умов договору є не простою формальністю, оскільки саме у рахунку позивачем має бути зазначені ціна, по якій відповідач мав розрахуватись за спожитий газ. і після отримання рахунку у відповідача виникає обов`язок сплатити його, у випадку відсутності зауважень.

Засобами пошти Відповідач від Позивача рахунок на оплату не отримував.

У Позивача і Відповідача не було окремих домовленостей щодо способу отримання рахунку через електронний кабінет.

Отже, у спосіб, визначений Договором Позивачем не було виконано зобов`язання по наданню рахунку на оплату.

У спосіб, визначений Договором - а саме засобами пошти, позивач сповістив відповідача про наявність боргу лише шляхом направлення Вимоги про сплату від 19.09.2022 без надання відповідного рахунку на оплату.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236».

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником. Так, відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем, з 1 листопада 2021 р. автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС від 27.09.2022 № ТОВВИХ-22-10353;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача.

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ «Оператор Газотранспортної системи України».

Відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою регулятором.

На виконання зазначеного пункту оператором ГРМ було надано позивачу вказаний реєстр за формою № 10, що погоджений листом НКРЕКП від 30.09.2020 № 10261/16.3.2/7-20 за зверненням ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 29.09.2020 № ТОВВИХ-20-11085. Згідно з формою № 10 відповідач був зареєстрований в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205,633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2501, відповідно до п. 2.1 якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 2.2 договору визначено, що обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором ГРМ договору розподілу природного газу або оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів).

Згідно п. 3.1 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Відповідно до п. 3.2 договору підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Відповідно до п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Згідно п. 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

В п. 4.4. договору зазначено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до п.п.1 п. 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Згідно п.п. 3 п. 6.2 договору постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природній газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

В п. 8.2 договору зазначено, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Згідно п. 11.1 договору останній набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

В п. 11.5 договору встановлено, що всі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У разі отримання постачальником від споживача заяви про бажання використовувати у взаємовідносинах електронний документообіг, усі документи і повідомлення за цим договором також можуть бути складені відповідно до законодавства про електронний документообіг та використання електронних документів. У такому разі такі документи і повідомлення мають юридичну силу оригіналу документа.

Так, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний публічний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно листа оператора ГТС від 27.09.2022 № ТОВВИХ-22-10353, на виконання умов договору позивачем у період з 02.11.2021 по 26.11.2021 було поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 30,144 тис. куб.м.

Вартість природного газу розрахована шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 року ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 р. № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб.метр. З 1 грудня 2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована / оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача від 29.09.2022.

Отже, вартість поставленого відповідачу у листопаді 2021 року природного газу становить 506 419,20 грн. (з урахуванням вартості транспортування).

За ствердженнями позивача, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на виконання умов договору сформувало рахунок на оплату (природний газ) № 33266 за 1-30 листопада 2021 року на загальну суму 506419,20 грн., при цьому вказаний рахунок було направлено відповідачу.

Місцевим господарським судом з цього приводу зазначено, що позивачем до позовної заяви в якості доказу направлення відповідачу вказаного рахунку надано скрин сторінки з власної комп`ютерної програми за 05.09.2022, з якої не вбачається відомостей про направлення відповідачу рахунку, вказаний скрін лише містить відомості про наявність в системі позивача документу «Рахунок на оплату (природний газ) від 10.12.2021» за звітний період 1-30 листопаду 2021 року, сума до сплати 506419,20 грн.

Крім того, місцевим господарським судом було критично оцінено посилання позивача у відповіді на відзив в якості доказу надсилання відповідачу рахунку на оплату № 33266 за 1-30 листопада 2021 року на загальну суму 506419,20 грн. на список згрупованих відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) (Ф. 103) з фіскальним чеком, копії яких додано до відповіді на відзив. Судом зазначено, що з вказаного списку згрупованих поштових відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) не можливо встановити перелік документів, що надсилалися на адресу відповідача у лютому 2022 року.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 25.10.2022 між позивачем та відповідачем складено та підписано акт № 20430 приймання-передачі природного газу, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв по договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» в період з 01.11.2021 по 30.11.20221 природний газ в обсязі 30,14400 тис.куб.м, вартість якого склала 506419,20 грн.

В свою чергу відповідачем згідно платіжного доручення №89 від 25 жовтня 2022 року була здійснена оплата на користь позивача за спожитий у листопаді 2021 року природний газ в сумі 506419,20 грн. При цьому відповідачем у платіжному дорученні в графі призначення платежу в якості підстав для оплати вказано, серед іншого, зазначений акт № 20430 від 25.10.2022 року.

Отже, судом з`ясовано, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за спожитий природний газ за листопад 2021 року виконав у повному обсязі.

У зв`язку з порушенням споживачем строків оплати за поставлений постачальником природний газ, позивач здійснив нарахування відповідачу пені згідно п. 4.5 договору за період з 01.01.2022 по 25.10.2022 в сумі 61325,29 грн., розрахунок якої додано до позову, а також 3% річних у сумі 12403,80 грн., а також інфляційні втрати у сумі 110420,31 грн.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Типового договору).

Враховуючи зазначене, відповідач за отриманий у листопад 2021 року газ повинен був розрахуватися до 31.12.2021 включно.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, що обов`язок з оплати отриманого газу виник у останнього лише після отримання рахунків на оплату та підписання акту № 20430 від 25.10.2022, відповідно до наступного.

Колегія суддів зауважує, хоча в договорі й зазначено, що «споживач зобов`язаний оплатити рахунок», однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.4 Типового договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується «до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу», а не до закінчення місяця, наступного за місяцем, в якому отримано рахунок.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21, від 04.04.2023 у справі № 44/258-б (910/15426/20).

Положеннями частини 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.5 Типового договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку розрахунку розміру пені та 3% річних на суму заборгованості 506 419,20 грн. за період 01.01.2022 по 25.10.2022, судом апеляційної інстанції встановлено правильність розрахунку розміру пені, розмір 3% річних, судова колегія вважає правомірним вимоги про стягнення 61 325,29 грн пені та 12 403,80грн 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат судом апеляційної інстанції встановлено, що їх розмір є вірним, а тому вважає правомірним стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 110 420,31 грн у відповідності до заявлених позовних вимог.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.04.2023 у справі 199/3152/20, де відзначено, що після прийняття постанови у справі №761/26293/16-ц (від якої здійснено відступ) Велика Палата вже конкретизувала критерій, на підставі яких суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.24) і від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 85)).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень процесуального права щодо засад судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно із збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, отже судова колегія враховує:

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

- очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;

- відповідач є комунальною некомерційною установою;

- враховуючи що, дійсно відповідачем не було отримано своєчасно рахунок на оплату з зазначенням об`єму спожитого газу;

- стягнення інфляційних збитків у сумі 110 420,31 грн., є також достатньою мірою відповідальності за порушення договірних правовідносин.

Враховуючи зазначене при вирішенні спору у даних правовідносинах та, з огляду на засади законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити штрафні санкцій на 50% з застосуванням статей 551 ЦК України, 233 ГК України, у зв`язку із чим позов підлягає в цій частині частковому задоволенню, та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 30 662,54 грн. та 3% річних 6 201,90 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду, встановленим обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2023 у справі №916/2945/22 - скасувати та прийняти нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» пеню в сумі 30 662,54 грн. та 3% річних в сумі 6 201,90 грн., інфляційні втрати - 110 420,31 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2762,24 грн.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня «Одеської обласної ради» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4143,36 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир