ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Справа № 903/178/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Коваль Я.Ю., Полуніна К.А.;

відповідача 1:Семерга С.І.;

відповідача 2 : не з`явився;

третіх осіб: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 (повний тест складено 08 серпня 2022 року, суддя Слободян О.Г.) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 (повний текст складено 09 серпня 2022 року, суддя Слободян О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість",

та до 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Фактор Груп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Пастухової Наталії Володимирівни, приватного нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Курти Наталії Володимирівни, ОСОБА_1

про визнання договорів недійсними та скасування записів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Фактор Груп", в якому просило:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладений між ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5226, та скасувати запис про державну реєстрацію прав №38167747 від 14 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №54047771, відповідно до якого за ТОВ "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м за адресою: м. Луцьк, пр-т. Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (офіс, площею 60 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладений між ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5225, та скасувати запис про державну реєстрацію прав №38167533 від 14 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №54047434, відповідно до якого за ТОВ "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на офіс площею 60 кв.м за адресою: м. Луцьк, пр-т. Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101;

3) визнати недійсним договір іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладений між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885 (Договір іпотеки);

4) скасувати записи, вчинені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В.: про державну реєстрацію іпотеки №39392748 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про державну реєстрацію іпотеки №39392968 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м); про реєстрацію обтяження №39392059 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про реєстрацію обтяження №39391793 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м).

Також позивач просив стягнути з відповідачів на його користь понесені витрати на судовий збір та правову допомогу. Повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 30000 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладений між ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5226 та скасовано запис про державну реєстрацію прав №38167747 від 14 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №54047771, відповідно до якого за ТОВ "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м за адресою: м. Луцьк, пр-т. Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (офіс, площею 60 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладений між ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5225 та скасовано запис про державну реєстрацію прав №38167533 від 14 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №54047434, відповідно до якого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на офіс площею 60 кв.м за адресою: м. Луцьк, пр-т. Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101. Визнано недійсним договір іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладений між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та громадянкою України Поліщук Л.Д., посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885. Скасовано записи, вчинені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В.: про державну реєстрацію іпотеки №39392748 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про державну реєстрацію іпотеки №39392968 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м); про реєстрацію обтяження №39392059 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про реєстрацію обтяження №39391793 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м).

Також ухвалою Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу у справі №903/178/22.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу у справі №903/178/22 задовольнити повністю. Стягнути з ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп" на користь ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" судові витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом справи №903/178/22 у розмірі 45370,00 грн.. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" зазначає, зокрема, наступне:

- вказує, що 14 липня 2022 року, до початку судових дебатів представником ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на адресу суду було надіслано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" понесло в межах розгляду справи №903/178/22, а саме: орієнтовна вартість наданих ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" послуг становить 33350,00 грн.;

- вважає, що позивач зі свого боку здійснив всі заходи, спрямовані на реалізацію його права щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правовою допомогою, подав до суду відповідні вимогу, яку зазначив у позовній заяві та подав до суду орієнтовний перелік понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу;

- зазначає, що 27 липня 2022 року відбувся розгляд справи №903/178/22 по суті, в якому брали участь два представники позивача. З огляду на викладене, лише після того, як судом було винесено рішення у даній справі між позивачем та його представником було підписано всі документи, що підтверджують надання правової допомоги у вказаній справі. Відтак, з огляду на те, що до прийняття рішення у цій справі неможливо було встановити остаточний обсяг наданих юридичних послуг (до 27 липня 2022 року були відсутні відомості про результат розгляду справи та тривалість судового засідання), так і не можливо було встановити повну та остаточну вартість, яка підлягає сплаті ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" за надані юридичні послуги на користь представника;

- вказує, що позивач з поважних причин не міг до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу;

- також звертає увагу суду на той факт, що послуги адвоката станом на день подання цієї заяви сплачені частково у зв`язку фінансовими труднощами позивача, що викликані неправомірними діями сторін по справі. При цьому, позивач повідомив суд, що має намір розрахуватись зі своїм представником за надані ним юридичні послуги після того, як приватний виконавець в межах виконавчого провадження відкритого за заявою позивача зможе звернути стягнення на належне ТОВ "Пік нерухомість" майно (яке буде повернуто у власність на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22) на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року по справі №903/770/20;

- вважає, що безпідставною є вимога щодо подання ще однієї заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Позивач чітко повідомив суд про свої вимоги, надав попередній розрахунок та копії документів, які підтверджують факт надання юридичних послуг та факт погодження позивачем виконання таких послуг. Позивач також повідомив суд про те, що має намір розрахуватись із своїм представником;

- стверджує, що суд не взяв до уваги докази щодо судових витрат, подані представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки останнім не подано доказів про надіслання копій доказів щодо судових витрат іншим учасникам справи. Такі висновки суду є передчасними, оскільки Господарський процесуальний кодекс не містить норм, які прямо вказують на те, що позивач зобов`язаний надсилати копії доказів щодо судових витрат іншим учасникам справи, надавати до суду підтвердження такого надсилання. Крім того, ГПК України не містить норми, яка передбачала би, що на цій підставі суд може відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також, просило стягнути з позивача сплачений судовий збір.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" зазначає, зокрема, наступне:

- вказує, що суд прийшов до висновку щодо ознак фіктивності (фраудаторності) правочину на підставі однієї єдиної обставини, а саме нібито заниження вартості;

- зазначає, що інформація, яку ТОВ "Пік нерухомість" надавав в своїх письмових заявах, клопотаннях та запереченнях з процесуальних питань поданих згідно статті 169 ГПК України та доказах долучених до справи свідчить, що вищезазначена судом першої інстанції інформація є надуманою, такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджена жодними належними та допустимими доказами;

- констатує, що позиція суду про заниження вартості майна є наслідком того, що суд першої інстанції безпідставно обґрунтовує свою позицію не доказами по справі, а доводами позивача, що ринкова вартість об`єктів нібито відома, посилаючись на переддоговірну ціну визначену умовами попереднього договору. Однак, договірна ціна не є ринковою і сам попередній договір станом на момент подання позивачем позову був розірваний рішенням Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20, яке набрало законної сили 24 червня 2021 року, а основний договір не було укладено. Тобто, зазначена ціна була тільки переддоговірною і була вказана тільки у попередньому договорі, який було розірвано і основний договір не було укладено;

- вважає, що суд не мав підстав брати до уваги твердження позивача про те, що ТОВ "Пік нерухомість" нібито відчужено ТОВ "Кредит Фактор Груп" за заниженою вартістю, оскільки в справі відсутня інформація щодо реальної ринкової вартості нежитлових приміщень, які є предметом оскаржуваних договорів;

- стверджує, що суд першої інстанції всупереч вимог чинного законодавства та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 липня 2022 року у справі №903/178/22 в частині дослідження доказів, ухвалив рішення не на підставі належних і допустимих доказів, а на підставі припущень про те, що нібито ринкова оцінка майна є тотожною до переддоговірної оцінки договору, який навіть не було укладено, а в подальшому розірвано. Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення на підставі надуманих даних (припущень), які не підтверджуються доказами по справі і це свідчить про незаконність рішення суду через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції дійсним, підтвердженим доказами, обставинам справи;

- вважає, що задоволення судом позовних вимог суму вище 1 365 500,00грн. виходить за межі визначених меж захисту цивільних прав та інтересів судом і суперечить вимогам статей 13-16 Цивільного кодексу України, оскільки суд згідно частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України зобов`язаний відмовити у захисті цивільного права в разі порушення нею частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України, а саме коли особа шляхом зловживання правом, заявила позовні вимоги, які значно перевищують розмір її цивільних прав в зобов`язальних правовідношеннях з метою завдати шкоди іншим особам;

- вказує, що зважаючи на те, що суд першої інстанції всупереч позиції апеляційної інстанції у цій справі, за відсутності будь-яких доказів щодо оцінки майна прийшов до висновку про те, що "дійсною ринковою ціною" на підставі якої суд ухвалив рішення є нібито переддоговірна ціна 5357813,00 грн., яка була зазначена тільки в попередньому договорі, який було розірвано то задоволення судом вимог позивача про визнання двох об`єктів нерухомості на зазначену суму виходить за межі захисту цивільного права, то для відновлення права позивача достатньо звернення стягнення на один об`єкт нерухомості;

- зазначає, що судом не взято до уваги те, що договірна ціна не може вважатись ринковою тим більше, що станом на момент подання позивачем позову вказаний (як вірно зазначив апеляційний суд) договір був розірваний рішенням Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20, яке набрало законної сили 24 червня 2021 року. Тобто, зазначена ціна була зазначена тільки в попередньому договорі, який було розірвано і основний договір не було укладено;

- констатує, що судом першої інстанції неправомірно визнано недійсним два договори купівлі-продажу нерухомого майна на два окремі об`єкти нерухомості вартість кожного з них (на думку суду) в кілька разів вища ніж максимальні позовні вимоги позивача;

- стверджує, що зазначені висновки суду, щодо ознак фіктивного (фраудаторного) правочину не відповідають дійсним обставинам справи та висновкам Верховного Суду, щодо ознак фраудаторного правочину. Крім того, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку, що нібито відчуження "нежитлових приміщень на користь ТОВ "ФК "Кредит Фактор" в той час, коли попередній договір не був розірваним, нібито свідчить про наявність ознак фіктивного (фраудаторного) правочину у спірних договорах";

- стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що договори мають ознаки фраудаторного правочину, що не відповідає дійсності, оскільки однією із ознак такого правочину є пов`язаність чи підкронтрольність сторін договору купівлі-продажу. В справі немає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження пов`язаності чи підконтрольності юридичних осіб ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп".

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати, а провадження закрити. Також, просить стягнути з позивача сплачений судовий збір.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, зокрема, наступне:

- стверджує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права (частина 1 статті 20 ГПК України, пункти 1-2 частини 1 статті 278 ГПК України), якими визначено суб`єктної юрисдикції господарських судів в результаті чого розглянуто позовні вимоги до фізичної особи ОСОБА_1 ;

- зауважує, що суд першої інстанції "встановив", що до суду надійшла позовна заява в якій позивач ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернувся до суду господарської юрисдикції із позовними вимогами до фізичної особи, тобто пред`явив позов до фізичної особи ОСОБА_1 ;

- вважає, що пред`явивши до фізичної особи ОСОБА_1 конкретні позовні вимоги, але при цьому не зазначивши процесуальний статус, як відповідача (взагалі не залучивши ОСОБА_1 до розгляду) позивач ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" зловживаючи процесуальними правами всупереч статті 43 ГПК України вчинив процесуальну диверсію з метою порушення прав фізичної особи ОСОБА_1 ;

- констатує, що зважаючи на зазначене, керуючись частиною 1 статті 20 ГПК України, пунктом 1 частини 1 статті 231 ГПК України, частини 4 статті 45 ГПК України, пунктом 4 частини 3 статті 162 ГПК України, частиною 4 статті 43 ГПК України суд мав би відмовити у відкритті провадження, а в разі якщо обставини, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства були встановлені судом в процесі розгляду то суд мав закрити провадження у справі, однак всупереч вимог процесуального закону цього не зробив.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року рішення місцевого господарського суду скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м) від 14 вересня 2020 року та в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (офіс, площею 60 кв.м) від 14 вересня 2020 року, і прийнято в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено. Рішення місцевого господарського суду в частині визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та громадянкою України ОСОБА_1 , скасовано і прийнято в цій частині нове рішення, яким провадження у цій частині закрито. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2023 року частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД", скасовано постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у справі №903/178/22. Справу №903/178/22 направлено на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Верховний Суд зазначив, що дійшовши висновку, що інформація про звернення виконавцем стягнення на майно ТОВ "Пік нерухомість" в матеріалах справи відсутня та що судом першої інстанції не досліджувалось питання наявності іншого належного ТОВ "Пік нерухомість" майна, суд апеляційної інстанції не врахував висновків місцевого господарського суду про те, що позивачем надано до суду докази про наявність у відповідача-1 такого майна (квартира), зокрема інформаційну довідку, і як встановлено місцевим господарським судом, у власності відповідача-1 перебуває єдине майно - квартира, на яку неможливо звернути стягнення на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі № 903/770/20, винесеного на користь позивача, оскільки вказане майно перебуває під обтяженням. Крім цього, вказуючи на відсутність експертної оцінки нерухомого майна станом на день укладення попереднього договору та станом на день укладення договорів відчуження майна апеляційний суд не спростував доводів позивача та висновків місцевого господарського суду, що ТОВ "Кредит Фактор Груп", як покупець, відповідно до платіжних доручень №1 від 14 вересня 2020 року на суму 60000 грн та №2 від 14 вересня 2020 року на суму 75300 грн здійснив оплату нерухомого майна по договорах купівлі-продажу, в той час як вартість нежитлових приміщень згідно з попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20 серпня 2020 року, укладеного між позивачем та відповідачем-1 встановлена у розмірі 5357813 грн. Водночас, відповідач-1 відчужив відповідачу-2 нежитлові приміщення за ціною 135300 грн, що врази менша від вартості майна, яка передбачена попереднім договором, та сплаченим авансом у сумі 682750 грн за попереднім договором. А згідно з договором іпотеки від 26 листопада 2020 року загальна заставна вартість предметів іпотеки склала 1000000 грн (по 500000 грн за кожне приміщення), в той час як іпотека забезпечувала виконання зобов`язань, що випливають з договору позики лише на 450000 грн).

Касаційний господарський суд також зазначив, що апеляційним судом не спростовано висновків місцевого господарського суду, що ТОВ "Пік нерухомість" не було здійснено жодних дій щодо виконання обов`язку з погашення заборгованості перед позивачем, а лише були дії, спрямовані на уникнення від його виконання. ТОВ "Пік нерухомість" не намагалось повернути позивачу аванс, отриманий за попереднім договором купівлі- продажу нерухомого майна, не виконало рішення суду у справі №903/770/20 як в добровільному порядку, так і в ході примусового виконання судового рішення в межах виконавчого провадження №66094320, відкритого 14 липня 2021 року. Крім того, місцевим господарським судом зазначено, що відсутність руху коштів на розрахункових рахунках ТОВ "Пік Нерухомість" фактично робить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що спір у справі №903/178/22 в частині визнання недійсним договору іпотеки і скасування записів про державну реєстрацію іпотеки стосується визнання договору іпотеки, наданої на забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, сторонами якого є юридична особа - ТОВ "Кредит Фактор Груп", та фізична особа - ОСОБА_1 , тобто, стосується правовідносин, які є похідними від правовідносин одного господарюючого суб`єкта та фізичної особи. З огляду на викладене, справа в цілому підлягає розгляду в межах одного виду судочинства, в цьому випадку - в порядку господарського судочинства.

Супровідним листом №28-17/903/178/22/162/2023 від 13 березня 2023 року матеріали справи №903/178/22 направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2023 року для розгляду справи №903/178/22 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість", ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість", ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження. Розгляд апеляційних скарг призначено на "19" квітня 2023 р. об 10:00год.

17 квітня 2023 року від представника ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД" - адвоката Коваль Я.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Пік Нерухомість" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 серпня 2022 року у справі №903/178/22. Заявник просить при розгляді справи врахувати відзив на апеляційній скарги, який подавався у вересні 2022 року.

17 квітня 2023 року від представників позивача - адвоката Коваль Я.Ю. та адвоката Полуніної К.А. надійшли клопотання про участь представників у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 квітня 2023 року у справі №903/178/22 розгляд апеляційних скарг було відкладено на 10 травня 2023 року.

02 травня 2023 року від представників позивача - адвоката Коваль Я.Ю. та адвоката Полуніної К.А. надійшли клопотання про участь представників у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 травня 2023 року розгляд апеляційних скарг було відкладено на 31 травня 2023 року.

В судових засіданнях, які проводилися в режимі відеоконференції представники ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД" та ТОВ "Пік Нерухомість" повністю підтримали вимоги і доводи викладені відповідно у їх апеляційних скаргах та відзивах на них.

Представники відповідача 2 та третіх осіб в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, врахувавши вказівки Верховного Суду, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 серпня 2020 року між ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" (сторона-2) ТОВ "Пік нерухомість" (сторона-1) було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвічений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В., згідно пункту 1 якого, предметом договору є укладення в строк визначений пунктом 2.1 цього договору, договору купівлі-продажу торгово-офісного приміщення, загальною площею 75,3 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5 та договору купівлі-продажу офісу, загальною площею 60,0кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5, (надалі - основні договори), на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 попереднього договору, сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основні договори після належного оформлення стороною-1 (ТОВ "Пік нерухомість") всіх необхідних документів для укладення вищевказаного правочину, але не пізніше до 27 серпня 2020 року за ціною 5357813,00 грн., що на день підписання цього договору за курсом НБУ дорівнює 196185,00 дол. США.

Сторони погодили, що нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. (пункт 2.2 попереднього договору).

У відповідності до пункту 2.3 попереднього договору до укладення цього договору ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" (Сторона-2) передала ТОВ "Пік нерухомість" (стороні-1) 682750,00 грн., що на день підписання цього договору за курсом НБУ дорівнює 25000 дол. США.

Сума, зазначена в пункті 2.3 цього договору, підлягає заліку в ціну торгово-офісного приміщення та офісу, яку сторона 2 повинна сплатити стороні 1 при укладення основного договору (пункт 2.4)

За змістом пункту 3.1 попереднього договору сторони погодили, що сторона 1 (ТОВ "Пік нерухомість") зобов`язана:

- надати нотаріусу документ, що підтверджує право власності на торгово-офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5 та офісу, загальною площею 60,0 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5;

- надати нотаріусу звіт про оцінку нерухомого майна на відчуження нерухомого майна;

- попередити сторону-2 про всі права третіх осіб щодо нерухомого майна (права наймачів, право застави), а також про наявність інших зобов`язань, що можуть перешкоджати укладенню Основних договорів;

- попередити сторону-2 про відомі недоліки нерухомого майна, що є предметом попереднього договору;

- укласти основні договори у день, визначений за усною домовленістю сторін, але не пізніше строку, передбаченого пунктом 2.1 цього договору;

- зобов`язана у разі односторонньої відмови від укладення основних договорів, повернути стороні-2 суму подвійного розміру отриманого авансу, згідно пункту 2.3 цього договору.

За змістом пункту 4.1 попереднього договору у разі односторонньої відмови сторони 1 від укладення основного договору, неподання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, зокрема витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно з бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна або інших документів, зазначених в пункті 3.1 цього договору, неприбуття сторони 1 до нотаріуса для укладення основного договору, чи за наявності інших обставин, внаслідок яких основні договори не будуть укладені з її вини, сторона 1 повинна повернути стороні 2 суму подвійного розміру отриманого авансу згідно пункту 2.3 цього договору.

Договір підписаний директором ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" Шеремет С.О. та директором ТОВ "Пік нерухомість" Присадою Л.А.

26 серпня 2020 року уповноважена особа ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" директор товариства Шеремет С.О., отримала від представника ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" повідомлення про перебування у відпустці приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В., яка повинна була здійснювати нотаріальне посвідчення основних договорів, відповідно до пункту 2.2 попереднього договору.

27 серпня 2020 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М.В., у якої сторони погодили посвідчувати основний договір, була відсутня на робочому місці у зв`язку з перебуванням у відпустці.

У зв`язку із вище викладеним, для укладення основного договору тим же представником запропоновано з`явитись у визначений день 27 серпня 2020 року до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Веремчука С.В.

27 серпня 2020 року директор ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" Шеремет С.О. прибула до робочого місця приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Веремчука С.В., що підтверджується нотаріальним свідоцтвом за №1890 від 27 серпня 2020 року приватного нотаріуса Веремчука С.В., однак зі сторони ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" уповноважений представник не прибув.

При підготовці до складання основного договору, приватним нотаріусом Веремчуком С.В. було встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №221659868 від 27 серпня 2020 року, предмет продажу перебуває в іпотеці.

Відповідно до реєстраційного номеру обтяження №6040011 від 15 листопада 2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі договору іпотеки, посвідченого 15 листопада 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. та зареєстрованого за номером 9098, офіс загальною площею 135,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, пр. Перемоги, буд. 5 обтяжений іпотекою на користь ВАТ "Мегабанк".

Відповідно до реєстраційного номеру обтяження №6039891 від 15 листопада 2007 року в Державному реєстрі іпотек, на підставі договору іпотеки, посвідченого 15 листопада 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. та зареєстрованого за номером 9098, офіс загальною площею 135,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, пр. Перемоги, буд. 5 обтяжений іпотекою на користь ВАТ "Мегабанк".

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду у справі №161/17434/16-ц, попереднім власником нерухомого майна, приміщень, які були предметом попереднього договору, була фізична особа, якою було проведено реконструкцію спірних офісних приміщень (приміщення офісу № 17-18, загальною площею 135,3 кв. м, яке передано в іпотеку ПАТ "Мегабанк") реконструйовано в офіс загальною площею 60,0 кв. м. та торгово-офісне приміщення загальною площею 75,3 кв. м.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №161/17434/16-ц, судом касаційної інстанції вказано, що реконструйовані спірні офісні приміщення (приміщення офісу № 17-18, загальною площею 135,3 кв. м.), не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки вже є існуючою заставленою нерухомістю за договорами іпотеки, а тому спірні приміщення залишаються іпотечним майном.

Отже, судом встановлено, що приміщення офісу № 17-18, загальною площею 135,3 кв.м. реконструйоване в офіс загальною площею 60,0 кв. м. та торгово-офісне приміщення загальною площею 75,3 кв. м., станом на 27 серпня 2020 року (дату визначену для укладення основного договору) були іпотечним майном.

В межах справи №161/17434/16-ц, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року, з метою забезпечення позову за заявою ПАТ "Мегабанк" було накладено арешт на торгово-офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м та офіс загальною площею 60 кв.м, що розташовані за адресою: м. Луцьк, пр-т.Перемоги, 5 (нежитлові приміщення).

15 червня 2020 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області за заявою ТОВ "Пік нерухомість" заходи забезпечення позову були скасовані.

24 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Мегабанк" на ухвалу від 15 червня 2020 року.

25 серпня 2020 року право вимоги за кредитним та іпотечним договорами на підставі договору факторингу (відступлення права вимоги) було відступлено АТ "Мегабанк" на користь ТОВ "ФК "Кредит Фактор".

10 вересня 2020 року до участі у справі №161/17434/16-ц було залучено ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Фактор" у якості правонаступника позивача АТ "Мегабанк".

10 вересня 2020 року за участю представника ТОВ "Пік нерухомість" - Римарчука А.В. та представника ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Фактор" Петрука І.В., суд прийняв відмову представника позивача ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Фактор" від апеляційної скарги АТ "Мегабанк" та закрив апеляційне провадження, в результаті чого фактично 10 вересня 2020 року набрала чинності ухвала від 15 червня 2020 року, якою було скасовано арешт, накладений на нежитлові приміщення на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області.

За умовами пункту 2.1 попереднього договору строк його дії встановлено до 27 серпня 2020 року. ТОВ "АРТЦ ПЛЮС ЛТД", надіславши посвідчену нотаріальну заяву на юридичну адресу ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ", запропонувало останньому для підтвердження його дійсних намірів та фактичної готовності укласти основні договори купівлі-продажу нерухомого майна та встановили дату укладення 10 вересня 2020 року, фактично продовжили строк дії попереднього договору до 30 вересня 2020 року в порядку пункту 5.1 договору.

На момент явки чи неявки представників сторін (встановити не вбачається можливим) до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна було наявне обтяження на об`єкти нерухомого майна, які були предметом основного договору.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №223512627 обтяження зі спірного нерухомого майна було знято 10 вересня 2020 року о 16:52:49 год.

14 вересня 2020 року ТОВ "Пік нерухомість" згідно договорів купівлі-продажу нерухомого майна відчужило іншій особі - ТОВ "ФК "Кредит Фактор Груп" нежитлові приміщення (торгово-офісне приміщення, площею 75,3 кв.м та офіс, площею 60 кв.м), які позивач мав намір придбати, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № від 28 жовтня 2020 року, №230001899 від 28 жовтня 2020 року, №229999302 від 28 жовтня 2020 року.

21 вересня 2020 року директор ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернувся із повідомленням за №03/09 до ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" з проханням:

- протягом 3- днів з моменту отримання даного повідомлення укласти між ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" та ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" угоду про розірвання попереднього договору купівлі продажу від 21 серпня 2020 року;

- протягом 3-х днів з моменту отримання даного повідомлення, повернути ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" суму подвійного розміру отриманого ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" згідно пункту 2.3 договору авансу в розмірі 682750 грн., що становить 1363500 грн.

У відповідь на повідомлення від 21 вересня 2020 року на адресу ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД" надійшла заява, зі змісту якої слідує, що ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" не погоджується з вимогами позивача за первісним позовом щодо розірвання попереднього договору та повернення коштів, водночас пропонує вирішити всі розбіжності, що виникли між сторонами шляхом переговорів у місці в дату та час узгодженими обома особами.

Вказані обставини преюдиційно встановлені в межах справи №903/770/20 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача -Товариство з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про визнання недійсним пункту 4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року.

В справі №903/770/20 було встановлено, що підтвердженими належними доказами є обставини про те, що порушення умов попереднього договору мало місце зі сторони продавця - ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ".

Крім того, 26 листопада 2020 року між ТОВ "Кредит Фактор Груп" (іпотекодавець) та громадянкою ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885.

Цей договір забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя ( ОСОБА_1 ), що випливають із договору позики, укладеного 25 листопада 2020 року між Іпотекодержателем та іпотекодавецем/позичальником, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого ТОВ "Кредит Фактор Груп" зобов`язаний не пізніше 25 грудня 2020 року повернути Іпотекодержателю ( ОСОБА_1 ) грошові кошти в сумі 450000,00 грн. (пункт 1.1).

Згідно пункту 1.2 договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, належне йому на момент підписання цього договору на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:

- офіс загальною площею 60 кв.м, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, пр.Перемоги, буд.5 предмет іпотеки 1 належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2020 року. Загальна вартість предмету іпотеки 1 визначається сторонами в сумі 500000,00грн.;

- торгово-офісне приміщення загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл, м.Луцьк, пр.Перемоги, буд.5. Предмет іпотеки 2 належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2020 року. Загальна вартість предмету іпотеки 2 визначається сторонами в сумі 500000,00грн..

Загальна заставна вартість предметів іпотеки визначається сторонами в сумі 1000000,00 грн..

На строк дії цього договору, предмети іпотеки залишаються у володінні і користуванні іпотекодавця (пункт 1.5).

За домовленістю сторін, в день підписання цього договору, нотаріусом, що його посвідчив, накладається заборона відчуження предметів іпотеки (пункт 5.3).

Враховуючи те, що ТОВ "Пік Нерухомість" не виконав своїх зобов`язань за попереднім договором та не повернув позивачу суму отриманого авансу, 16 жовтня 2020 року позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про розірвання попереднього договору, укладеного між ТОВ "Пік Нерухомість" і позивачем та стягнення з ТОВ "Пік Нерухомість" суми подвійного розміру отриманого авансу згідно пункту 4.1 попереднього договору.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20 первісний позов було задоволено. Розірвано попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, укладений між ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" () та ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" () посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028. В зустрічному позові відмовлено. Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив порушення ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, тому дійшов висновку, що вимоги позивача (за первісним позовом) про розірвання попереднього договору та стягнення суми подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором в розмірі 1 365 500 грн є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року у справі №903/770/20 залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" на рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 липня 2021 року приватним виконавцем Таранко Д.В. відкрито виконавче провадження №66094320 щодо виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20.

З листа ПАТ "Укргазбанк" №506/336/2021 від 03 листопада 2021 року та Інформаційної довідки №277424711 від 30 вересня 2021 року вбачається, що у ТОВ "Пік Нерухомість" перебуває у власності квартира №40 по вул. Соборності, 24 у м. Луцьк, Волинська область, яка обтяжена іпотекою.

Як зазначає позивач, ТОВ "Пік Нерухомість" ввів його в оману щодо обставин, які мали істотне значення, оскільки ТОВ "Пік Нерухомість" не мав наміру продавати майно позивачу, а мав лише намір отримати неправомірну вигоду від позивача у вигляді авансу за попереднім договором у розмірі 682750,00 грн., що прямо порушило права позивача та суперечить статті 230 Цивільного кодексу України. ТОВ "Пік Нерухомість" відчужив спірні приміщення відповідачу-2 по нижчій вартості - 135300,00 грн.. ТОВ "Пік нерухомість" відчужив нежитлові приміщення на користь ТОВ "ФК "Кредит Фактор Груп" в той час, коли попередній договір не був розірваним, а авансовий платіж у розмірі 682750,00грн. не був повернутий позивачу, що свідчить про наявність ознак фіктивного (фраудаторного) правочину у спірних договорах.

На переконання позивача, відповідач 1 - ТОВ "Пік нерухомість" вчинив ряд дій, що свідчать про намагання уникнути повернення позивачу суми подвійного авансу, а саме:

- 14 вересня 2020 року уклав з ТОВ "Кредит Фактор Груп" договори купівлі-продажу майна;

- не повідомив позивача про продаж майна, яке позивач сподівався придбати, для чого й надав авансовий внесок у розмірі 682750,00 грн.;

- після укладення спірних договорів купівлі продажу добровільно не повернув позивачу авансовий внесок за попереднім договором;

- не виконав рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2020 року по справі №903/770/20.

За вказаних обставин, з метою відновлення порушеного права (виконання рішення суду у справі №903/770/20), Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулося до Господарського суду Волинської області з даним позовом.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 позов задоволено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься в пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі №904/2979/20, в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Презумпція сумнівності правочинів, вчинених для завдання шкоди кредиторам, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, укладеного у такий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.

Поняття "фраудаторний правочин" у законодавстві України не вживається, але , починаючи з 2019 року і надалі , воно активно використовується Верховним Судом для позначення правочинів, які шкодять кредиторам. Критеріями фраудаторності правочинів зазначаються склад осіб правочину, форма розрахунку, шкода кредиторам, зловживання правом тощо.

У постанові від 14 липня 2020 року у справі №754/2450/18 Верховний Суд зазначив, що фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"); у неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; у виконавчому провадженні (частина 4 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року, від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18 та від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі №182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03 березня 2020 року у справі №910/7976/17, від 03 березня 2020 року у справі №904/7905/16, від 04 серпня 2020 року у справі №04/14-10/5026/2337/2011.

Разом з вищезазначеним, відповідно до правових висновків, викладених судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №905/2030/19 (905/2445/19) фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Критеріями, для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості, тобто момент укладення договору (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір, майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь пов`язаної чи афілі йованої юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №754/2450/18).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №747/306/19.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №755/17944/18 боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Проте сама по собі ця обставина не дає права кваліфікувати такий правочин як фраудаторний, оскільки обставини, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору мають перевірятися у сукупності, тому що кожна окрема обставина сама по собі не спричиняє фраудаторність, а презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло. Разом з тим, сам по собі факт пред`явлення позову не може свідчити про беззаперечну обґрунтованість позовних вимог, однозначне їх задоволення, а таке звернення з позовом не може зупинити господарську діяльність особи, до якої пред`явлено позов, зокрема можливість розпоряджатися майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі №904/648/22.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у ній є визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ "Пік Нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5226 та скасування запису про державну реєстрацію прав №38167747 від 14 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розподілу), індексний номер №54047771, відповідно до якого за ТОВ "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м за адресою: м.Луцьк, пр-т.Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 (договір 1);

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (офіс, площею 60кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ "Пік Нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за реєстраційним номером 5225 та скасування запису про державну реєстрацію прав №38167533 від 14 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розподілу), індексний номер №54047434, відповідно до якого за ТОВ "Кредит Фактор Груп" зареєстровано право власності на офіс площею 60кв.м за адресою: м.Луцьк, пр-т.Перемоги, 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 (договір 2);

- визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 , посвідченого Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885 (договір іпотеки) (далі за текстом - договір іпотеки);

- скасування записів, вчинених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В. про державну реєстрацію іпотеки №39392748 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про державну реєстрацію іпотеки №39392968 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м); про реєстрацію обтяження №39392059 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про реєстрацію обтяження №39391793 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м).

З доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що 21 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість" було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В..

Відповідно до пункту 1 попереднього договору, предметом договору було укладення основних договорів купівлі-продажу торгово-офісного приміщення, загальною площею 75,3 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5 та офісу, загальною площею 60,0 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку на пр.Перемоги за №5 (Нежитлові приміщення), на умовах, встановлених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 попереднього договору, сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основні договори після належного оформлення відповідачем 1 всіх необхідних документів для укладення вищевказаного правочину, але не пізніше, ніж 27 серпня 2020 року за ціною 5357813,00 грн., що на день підписання цього договору за курсом НБУ дорівнює 196 185,00 дол. США.

Відповідно до пункту 2.3 попереднього договору, до укладення цього договору позивач передав Відповідачу 1 авансовий платіж в сумі 682 750,00грн., що на день укладення цього договору за курсом НБУ дорівнювали 25 000,00 дол. США.

В жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість", в якому просило розірвати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, укладений між ТОВ "Пік Нерухомість" () та ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" () посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 та стягнути з ТОВ "Пік Нерухомість" () на користь ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" () суму подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 у розмірі 1365500,00 грн.

13 листопада 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість" звернулось до Господарського суду Волинської області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про визнання недійсним пункту 4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року по справі №903/770/20 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредит Фактор Груп", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500,00 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про визнання недійсним пункту 4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, первісний позов задоволено. Розірвано попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ "Пік Нерухомість" () та ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" () посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028. Стягнуто з ТОВ "Пік Нерухомість" на користь ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" суму подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 у розмірі 1 365 500,00грн. та судовий збір в сумі 23635,50 грн.. В зустрічному позові відмовлено.

Судами у вказаних судових рішеннях у справі №903/770/20 встановлено, що на день розгляду справи ТОВ "Пік Нерухомість" відчужила об`єкт нерухомого майна, які були предметом попереднього договору третій особі ТОВ "Кредит Фактор Груп", згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №5226 від 14 вересня 2020 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № від 28 жовтня 2020 року, №230001899 від 28 жовтня 2020 року, №229999302 від 28 жовтня 2020 року.

Колегією суддів встановлено, що як свідчать матеріали справи, ТОВ "Пік Нерухомість" відчужено ТОВ "Кредит Фактор Груп" об`єкти нерухомого майна за спірними договорами купівлі-продажу від 14 вересня 2020 року, ще до звернення ТОВ "АРТЦ Плюс" до суду з позовом про стягнення суми подвійного авансу та розірвання договору, до ухвалення та набрання законної сили рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року, залишеним без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2021 року у справі №903/770/20 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення суми подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором у розмірі 1 365 500,00 грн., та відповідно виникнення у ТОВ "Пік Нерухомість" перед ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" кредиторської заборгованості за рішенням суду.

Таким чином, оспорювані правочини вчинені у період, коли провадження у справі за позовом ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД" про розірвання попереднього договору та стягнення суми подвійного авансу ще не існувало. Крім того, сама по собі ця обставина (щодо наявності чи відсутності провадження у справі) не свідчить про фраудаторність вчинених правочинів, оскільки позивач у справі №903/770/20 міг попіклуватися про забезпечення позову з метою подальшого виконання рішення суду (клопотання сторони відхилялися судом з підстави їх необгрунтованості). Відсутні докази щодо ведення відповідачем-1 на час укладення спірних правочинів господарська діяльність, чи були грошові кошти на його розрахункових рахунках, бо саме вимога про стягнення грошових коштів (подвійного розміру авансу) була предметом судового розгляду у справі №903/770/20, і позивач мав піклуватися про забезпечення його позову. За таких обставин твердження про те, що відчуження спірної нерухомості відбулося саме з метою невиконання майбутнього судового рішення, не ґрунтується на фактичних обставин справи в контексті підстав оспорюваних правочинів. Адже жодні докази наявності у відповідача-1 мети ухилитися від виконання майбутнього судового рішення і завдати цим шкоди майбутньому стягувачу, у справі, що розглядається, наразі відсутні. Відтак, момент укладення правочину у даному випадку не може вважатися ознакою фраудаторності правочину.

Окрім того, судом на виконання вимог постанови Верховного Суду з`ясовувалося питання щодо неповернення суми авансу після того, як правочин купівлі-продажу не відбувся. Згідно пояснень представника відповідача, його довіритель на час укладення договору з відповідачем 2, не вважав себе винним у неукладенні основного договору, стверджуючи, що у позивача було достатньо часу з 10.07.21 (день зняття арешту) по 14.07.21 з`явитися до нотаріуса для укладення договору, а відтак, за умовами п. 4.2 попереднього договору у нього був відсутній обов`язок здійснювати повернення отриманих за попереднім правочином коштів. І лише з набранням судовим рішенням у справі № 903/770/20 у відповідача 1 виник обов`язок щодо повернення коштів.

Щодо обставини фраудаторності правочину, яка полягає в тому, що після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 14 липня 2021 року приватним виконавцем Таранко Д.В. відкрито виконавче провадження №66094320 щодо виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03 березня 2021 року у справі №903/770/20.

Зокрема, приватним виконавцем було виявлено та накладено арешт на належне ТОВ "Пік Нерухомість" майно (квартира №40 по вул.Соборності, 24 у м.Луцьк, Волинська область).

До приватного виконавця Таранко Д.В. надійшов лист ПАТ "Укргазбанк" №506/336/2021 від 03 листопада 2021 року, яким повідомлено, що квартира №40 по вул.Соборності, 24 у м.Луцьк, Волинська область знаходиться в іпотеці ПАТ "Укргазбанк".

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інформація про звернення виконавцем стягнення на майно в порядку статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" в матеріалах справи відсутня.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що на належне ТОВ "Пік Нерухомість" майно (квартира №40 по вул.Соборності, 24 у м.Луцьк, Волинська область) приватний виконавець не може звернути стягнення в зв`язку із тим, що воно перебуває в іпотеці ПАТ "Укргазбанк", оскільки позивачем не надано доказів неможливості звернення стягнення на іпотечне майно в порядку визначеному статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом звернення стягнення на заставлене та іпотечне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Водночас, судом першої інстанції залишилось поза увагою та не досліджувалось питання наявності іншого майна, належного ТОВ "Пік Нерухомість", на яке може бути звернено стягнення на виконання рішення суду у справі №903/770/20 та відповідні відомості про яке, також відсутні у матеріалах справи.

Належним доказом відсутності іншого майна, за рахунок якого боржник може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором є постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа без виконання через відсутність майна та коштів у боржника.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі №936/721/21.

Вказане додатково свідчить про відсутність ознак фраудаторності правочинів.

Щодо такої ознаки фраудаторності правочину як контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Відповідно до пункту 14.1.159 Податкового кодексу України пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

а) для юридичних осіб:

одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків (крім міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації);

одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;

принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;

одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);

юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа;

повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа;

сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації) та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації), стосовно іншої юридичної особи, перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду). Положення цього абзацу не поширюються на суму кредитів (позик), залучених під державні гарантії.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що позивачем не надано жодного доказу пов`язаності ТОВ "Пік Нерухомість" з ТОВ "Кредит Фактор Груп". Крім того, у судовому засіданні 31 травня 2023 року на запитання головуючого судді щодо пов`язаності даних юридичних осіб представниками позивача не надано жодних пояснень. Представниками позивача доводилась лише пов`язаність ТОВ "Кредит Фактор Груп" з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Фактор", однак дана юридична особа не є стороною оспорюваних договорів.

Отже, на момент вчинення оспорюваного правочину були відсутні ознаки пов`язаності осіб продавця і покупця. Це в свою чергу спростовує ознаки договору, як фраудаторного, та виключає у діях юридичної особи ТОВ "Пік Нерухомість" наміру ухилення від виконання майбутнього рішення суду.

Щодо ціни (ринкової/неринкової), наявності/відсутності оплати ціни контрагентом боржника.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10, частина перша статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

У частині першій статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт №2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1442 (далі - Національний стандарт №2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту №2 з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту №1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту №1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту № 1).

За змістом пункту 56 Національного стандарту №1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту №1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Отже, позивачем неправомірно при вирішенні питання щодо заниження оцінки продажу спірного майна у конструкції фраудаторності оспорюваних правочинів було взято до уваги тільки вартість спірних приміщень зазначену у попередньому договорі продажу цього майна (який не трансформувався в основний договір) і вартість іпотеки без оцінки цього майна на законних підставах у спосіб, визначений законодавством , і підтриманий усталеною судовою практикою у спорах щодо права власності на нерухоме майно. Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 25 травня 1998 року №15), рекомендовано, що "в ході вирішення питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору". При цьому, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", можна зробити висновок про те, що наявне в судовій практиці поняття "дійсна вартість" є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття "ринкова вартість", під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Це дозволяє прийти до висновку про те, що оскільки позивач стверджує про заниження ціни продажу нерухомого майна, то для підтвердження або спростування його доводів слід знати дійсну вартість продажу цього майна або подібного йому, підтверджену належними і допустимими доказами, на момент укладення оспорюваних правочинів, а не їх іпотечну оцінку, яка визначена пізніше, чи вартість в попередньому договорі, який в подальшому був розірваний через наявність обтяжень на спірному майні.

Колегія суддів не може вважати визначальною вартість нерухомого майна зазначену у попередньому договорі, оскільки відсутність наміру укладення основного договору також може бути пов`язана із зазначенням не дійсної вартості такого майна. Крім того, саме наявність обтяжень на спірному нерухомому майні може свідчити про відмінність ціни спірних приміщень у попередньому договорі та договорах, які оскаржуються. Сторонами не надано до матеріалів справи експертних висновків, якими встановлено ринкову вартість майна і учасники справи не ініціювали призначення експертизи судом щодо встановлення дійсної ринкової вартості об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень) за спірними договорами, а тому, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутня інформація щодо реальної ринкової вартості нежитлових приміщень на час укладення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлових приміщень) В даному випадку, враховуючи вірогідність доказів, позивачем не доведено обставину, яка входить до предмету доказування у даній справі.

Як встановлено судом ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" вже вдруге звертається до суду, однак жодна із позовних заяв позивача не стосувалася реалізації умов попереднього договору, тобто в жодній з позовних заяв ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не просило суд ухвалити рішень, які б дозволяли повернути майно у попередній стан з метою його придбання, натомість звертався до суду про розірвання договору.

Таким чином, вказане свідчить про те, що дії ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не були спрямовані на придбання нерухомого майна, тому не було підстав у ТОВ "Пік Нерухомість" та обов`язку інформувати ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про намір вчинити дії з цим майном.

Крім того, оскільки ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не мав наміру придбати майно після 27 серпня 2020 року, а тому відчуження цього майна жодним чином не порушувало пріоритетне право на придбання цього майна.

Водночас, як свідчать матеріали справи, про відсутність наміру в ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" купувати об`єкти нерухомості свідчить той факт, що з ініціативою про укладення договору останній після укладення попереднього договору жодного разу не звертався до ТОВ "Пік Нерухомість". Однак, ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернувся до суду про розірвання попереднього договору, що свідчить про те, що ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не мало наміру та не ініціювало укладення основного договору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що доводи позивача про те, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника є передчасними та необґрунтованими.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що доводи позивача про те, що оспорювані договори можуть бути кваліфіковані як правочини, які не були спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є обґрунтованими, а викладені обставини свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочинів, а саме виведення нерухомості з власності ТОВ "Пік Нерухомість", з метою уникнення виконання ТОВ "Пік Нерухомість" зобов`язань щодо повернення авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Колегія суддів зауважує, що кожен окремий критерій сам по собі не спричиняє фраудаторність, і вони повинні розглядатися комплексно, а презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло.

Помилкові є твердження представників позивача про те, що саме ТОВ "Пік Нерухомість" повинен надавати докази відсутності ознак фраудаторності правочинів з мотивацією, що рішення місцевого суду ухвалене на їх користь та апеляційна скарга подана відповідачем 1. Тягар доказування ознак фраудаторності правочинів покладається на заявника позову і при дослідженні таких ознак у суді апеляційної інстанції неприпустимим є перекладання такого обов`язку на апелянта.

Враховуючи викладене в сукупності, вимоги позивача щодо визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна (торгово-офісного приміщення площею 75,3 кв.м та офісу площею 60 кв.м) від 14 вересня 2020 року, укладених між ТОВ "Пік нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп", та скасування записів про державну реєстрацію прав власності є не правомірними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 , посвідченого Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885 (договір іпотеки) та скасування записів, вчинених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В.: про державну реєстрацію іпотеки №39392748 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про державну реєстрацію іпотеки №39392968 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м); про реєстрацію обтяження №39392059 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про реєстрацію обтяження №39391793 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м), слід зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 07 березня 2023 року у даній справі зробив висновок про підвідомчість даної вимоги господарському суду, при цьому зазначив, що вирішення спору за правилами цивільного судочинства в частині позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки і скасування записів про державну реєстрацію іпотеки стосується визнання договору іпотеки, наданої на забезпечення виконання зобов`язання за договором позики (в тому числі за наявності обставини укладення як договору позики, так і договору іпотеки (забезпечувального правочину) фізичною особою ОСОБА_1 ), які є похідними від основних вимог - про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про державну реєстрацію прав, які повинні розглядатися в порядку господарського судочинства, порушуватиме принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

Вказівки Верховного Суду є обов`язковими для судів нижчих інстанцій, відтак питання щодо підвідомчості спору в частині даних вимог не підлягає додатковому дослідженню.

Водночас, як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Пік нерухомість" (відповідач 1) та ТОВ "Кредит Фактор Груп" (відповідач 2), в якому просило, зокрема, визнати недійсним договір іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладений між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. за реєстраційним номером 1885 (договір іпотеки). Також, скасувати записи, вчинені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В. про державну реєстрацію іпотек.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухову Наталію Володимирівну та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Курту Наталію Володимирівну; витребувано у нотаріусів оспорювані договори; підготовче засідання призначено на 22 березня 2022 року; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

16 травня 2022 року до Господарського суду Волинської області ОСОБА_1 подано клопотання (вх.№01-57/2737/22), в якому зазначила, що рішення по даній справі може вплинути на її права та інтереси, оскільки стосується договірних відносин, котрі оспорюються стороною позивача. Зазначила, що позивачем - ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" ставиться питання про визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредит Фактор Груп", котрим було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме офісне приміщення по пр.Перемоги, 5. Також, у клопотанні ОСОБА_1 просила суд залучити її до участі у справі, в якості третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження до 28 червня 2022 року; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнається, оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивачів так і відповідачів, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань господарського судочинства в цілому.

Поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України (частина 1 статті 45 ГПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17.

Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів господарського процесу є правом позивача. Проте саме суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, ураховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Згідно положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті Цивільного кодексу України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Як неодноразово вказував Верховний Суд (див. наприклад постанови від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 18 листопада 2020 року у справі №318/1345/17, від 14 квітня 2021 року у справі №552/3469/18) у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо відповідача належного.

Так, предметом позову у даній справі є, серед іншого, вимога ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД" про визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 , а тому з урахуванням наведеного вище, належними співвідповідачами за такими вимогами мали бути усі зазначені особи (сторони оскаржуваного правочину).

Позаяк позивачем при оспорюванні згаданого договору іпотеки в якості відповідача було визначено лише одну із сторін оспорюваного правочину, а залучення ОСОБА_1 в якості співвідповідача у місцевому суді не відбулося, у задоволенні заявленого у цій частині позову слід відмовити. Повноважень самостійно залучити таких осіб в якості співвідповідачів суд не має, оскільки такі процесуальні дії належить вчиняти у підготовчому провадженні господарському суду першої інстанції і лише за клопотанням позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №925/440/18.

Залучення ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не нівелює обставин розгляду спору про права та обов`язки вказаної особи за відсутності у неї необхідного процесуального статусу відповідача у справі.

Колегія суддів відмічає, що у розумінні статті 50 ГПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме - ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати поза межами цих правовідносин, в іншому разі такі особи можуть мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи (див. правовий висновок Верховного Суду у постановах від 20 серпня 2019 року у справі №910/13209/18, від 26 травня 2020 року у справі № 922/2743/18).

Таким чином, незалучення ОСОБА_1 в якості відповідача у справі є самостійною підставою для відмови у вимозі про визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ "Кредит Фактор Груп" та ОСОБА_1 .

Вимога про скасування записів, вчинених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В.: про державну реєстрацію іпотеки №39392748 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про державну реєстрацію іпотеки №39392968 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м); про реєстрацію обтяження №39392059 від 26 листопада 2020 року (торгово-офісне приміщення площею 75,3 кв.м); про реєстрацію обтяження №39391793 від 26 листопада 2020 року (офіс площею 60,0 кв.м) є похідною від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки. Оскільки апеляційним судом відмовлено у вимозі про визнання недійсним договору іпотеки, похідна вимоги про скасування записів також не підлягає задоволенню.

Враховуючи той факт, що вимога про визнання недійсним договору іпотеки не підлягає задоволенню, визнання недійсними оспорюваних правочинів купівлі-продажу нерухомого майна як фраудаторних не призведе до захисту прав ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД", оскільки пріоритет має саме іпотека.

Так, іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин.

Факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину (абзаци шостий, сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" від 14 липня 2020 року №8-р/2020).

Таким чином, незалучення належного відповідача до участі у справі призвело до відмови у визнанні недійсним договору іпотеки, що в свою чергу ставить під сумнів можливість відновлення порушених прав позивача за фраудаторним правочином через чинність іпотеки.

Стосовно розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 відмовлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу у справі №903/178/22.

Судом апеляційної встановлено, що в судовому засіданні 27 липня 2022 року Господарським судом Волинської області було проголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі №903/178/22.

Повне рішення складено та підписано 08 серпня 2022 року.

04 серпня 2022 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів.

05 серпня 2022 року представник позивача звернувся до суду із заявою (надіслана до суду 01 серпня 2022 року) про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ТОВ "Пік Нерухомість" та ТОВ "Кредит Фактор Груп" на користь ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" судові витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом справи №903/178/22 у розмірі 45370,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача посилався на статтю 129 ГПК України та зазначав, що вирішивши справу по суті, у рішенні судом не відображено питання про витрати на правову допомогу. Вказує, що позивач у тексті позовної заяви просив стягнути з відповідачів понесені витрати на судовий збір та правову допомогу. При цьому зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, який складає 30000,00 грн.. У разі виникнення додаткових витрат в зв`язку із розглядом справи, позивач повідомить про них суд.

14 липня 2022 року, до початку судових дебатів представником ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на адресу суду було надіслано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які ТОВ "АРПТ ПЛЮС ЛТД" понесло в межах розгляду справи №903/178/22, орієнтовна вартість яких становила 33350,00 грн..

Позивачем було вказано, що лише після того, як судом було винесено рішення у даній справі між позивачем та його представником було підписано всі документи, що підтверджують надання правової допомоги у вказаній справі. Позивач з поважних причин не міг до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представником додано копії рахунків на оплату, актів надання послуг, платіжного доручення, виписки з ЄДР, наказу.

Статтею 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також, витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується, зокрема, про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

За змістом означеної норми вбачається, що можливість подальшого (після проведення останнього судового засідання) подання заяви про розподіл витрат з професійної правничої допомоги прив`язана до судових дебатів (ст. 221 Господарського процесуального кодексу України).

Поряд із цим, відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, статтею 80 ГПК України визначений порядок подання доказів.

У відповідності до частини 9 статті 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як правильно встановлено місцевим судом, що до заяви про ухвалення додаткового рішення, представником позивача не надано доказів надсилання учасникам справи приєднаних до заяви доказів про понесення витрат за надану професійну правничу допомогу. У зв`язку з цим, відповідачі не мають можливості у порядку, передбаченому ГПК України, реалізувати своє право на подачу заперечень щодо поданих доказів, клопотання про зменшення розміру зазначених витрат.

Враховуючи викладене, Господарський суд Волинської області обгрунтовано не прийняв до уваги докази щодо судових витрат, подані представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки останнім не подано доказів про надіслання копій доказів щодо судових витрат іншим учасникам справи.

Крім того, хоча в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів понесені витрати на правову допомогу, однак у порядку частини 8 статті 129 ГПК України, до закінчення судових дебатів представник позивача не подав суду заяви та не заявив про подачу доказів щодо розміру судових витрат з призначенням засідання для вирішення питання про судові витрати. 18 липня 2022 року представником позивача був поданий лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які ТОВ "Арцт Плюс Лтд" понесло в межах розгляду справи №903/178/22 на суму 33350 грн. із зазначенням, що позивач очікує понести витрати у майбутньому і їх перелік та розмір буде надано суду за результатами надання юридичних послуг та здійснення оплати по ним. Проте, і попередній орієнтовний розрахунок судових витрат не був надісланий відповідачам.

Таким чином, комплексний аналіз всіх норм, що підлягають застосуванню в даному випадку, дає підстави для висновку про те, що додаткове рішення про розподіл витрат на правову допомогу за підсумками розгляду справи може бути постановлено лише у тому разі, коли (у сукупності): відповідний орієнтовний розрахунок суми був викладений у позові чи надісланий сторонам; підтверджуючі докази конкретної суми витрат та повідомлення про необхідність їх розподілу було представлено представником сторони до моменту ухвалення рішення у справі, а докази направлені сторонам у справі; суд у рішенні не вирішив питання про розподіл таких витрат (хоча мав би).

Відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Отже, Господарським процесуальним кодексом України чітко передбачений порядок вирішення питання про судові витрати, в тому числі і після ухвалення рішення.

Неподання стороною заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та ненадсилання іншим учасникам справи доказів щодо розміру таких витрат, позбавляє іншу сторону права на подання доводів та заперечень щодо заявлених витрат, що порушує принцип рівності та змагальності сторін.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив у прийнятті додаткового рішення у даній справі. Доводи ТОВ "АРЦТ Плюс ЛТД", викладені у апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22, грунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального законодавства, що також вбачається під час подання заяв щодо судових витрат у апеляційному суді.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 слід залишити без змін.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 прийнято з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" та ОСОБА_1 , викладені в апеляційних скаргах щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Натомість, Товариством з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні статей 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, а її доводи не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Згідно частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 слід задовольнити, рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Також, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень статей 123, 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість" на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 27 липня 2022 року у справі №903/178/22 скасувати. Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 09 серпня 2022 року у справі №903/178/22 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" (33028, Рівненська обл., м.Рівне, вул.16 Липня, буд.37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік нерухомість" (43026, Волинська обл., м.Луцьк, проспект Соборності, буд.24, кв.40, ) 14886 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" (33028, Рівненська обл., м.Рівне, вул.16 Липня, буд.37, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 14886 грн. 00коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Волинської області.

8. Справу №903/178/22 повернути до Господарського суду Волинської області.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому статтями 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" червня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.