ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Справа № 906/397/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Шилан О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Оліївської сільської ради на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 906/397/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД"

до Оліївської сільської ради

про визнання недійсними та скасування розпорядження та рішення

за участю представників сторін:

позивача - Гансецький В.В.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" (далі - позивач, ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД") звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Оліївської сільської ради (далі - відповідач, сільська рада), в якому просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Оліївського сільського голови № 181-0/22 від 15.08.2022 та визнати недійсним та скасування рішення № 825 від 08.03.2023 в частині припинення дії договору від 10.12.2019, укладеного між Оліївською сільською радою та ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД".

Правовими підставами позову є положення ст. ст. 42, 47, 48, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. ст. 31, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 6-1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Також ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" подало до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову у справі шляхом встановлення заборони Оліївській сільській раді вчиняти будь-які дії, пов`язані з поділом чи відчуженням земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2353 або передачею її у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування іншим особам.

Дана заява мотивована тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в безпосередній близькості до м. Житомир, тому може становити інтерес в інших суб`єктів господарювання, що є підставою вжиття заходів забезпечення позову. Позивач вказує, що сільська рада вчиняла дії, спрямовані на позбавлення його права користування спірною земельною ділянкою, шляхом надіслання повідомлень про розірвання договору оренди землі ще до прийняття спірного рішення про припинення дії договору, і такі дії свідчать про відсутність в орендодавця бажання виконувати власні зобов`язання, що виникають з договору.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 906/397/23 заяву ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" про забезпечення позову задоволено. До набрання законної сили рішенням суду у справі № 906/397/23 заборонено Оліївській сільській раді вчиняти будь-які дії по розпорядженню нерухомим майном в т.ч. поділ, виділ, відчуження, передачу у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування іншим особам - земельною ділянкою площею 1,800 га, з кадастровим номером :08:001:2353, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н., с. Оліївка , вул. Садова, 8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 220 та належить на праві комунальної власності Територіальній громаді в особі Оліївської сільської ради, номер відомостей про речове право: 34621172.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для забезпечення позову, такий спосіб забезпечення позову як заборона сільській раді вчиняти певні дії (здійснювати будь-які дії щодо поділу, відчуження чи передачі в користування земельних ділянок на користь інших осіб) є співмірним та прямо стосується предмету позову, тоді як невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Оліївська сільська рада звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дану ухвалу, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на необґрунтованих припущеннях;

- факт місцезнаходження земельної ділянки в межах Оліївської сільської ради, в безпосередній близькості до м. Житомир не може бути обґрунтуванням для забезпечення позову;

- твердження про те, що земельна ділянка має привабливий бізнесовий вигляд для інших суб`єктів господарювання - нічим не підтверджені, і також не може бути підставою для забезпечення позову;

- позовні вимоги позивача (предмет позову) стосуються розпорядження Оліївського сільського голови та рішення сесії Оліївської сільської ради, а не цієї земельної ділянки;

- повідомлення про розірвання договору були надіслані з метою недопущення погіршення стану земельної ділянки, яка є власністю відповідача, тобто для захисту свого права власності, і жодним чином не підтверджують, що відповідач в майбутньому може ухилитись від виконання судового рішення;

- у заяві про забезпечення позову позивач просив суд здійснити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою, що жодним чином не стосується предмету позову;

- позивач не надав пропозицій, яким чином він готовий забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а суд першої інстанції не врахував це та не забезпечив збалансованість інтересів сторін, поклав весь тягар як забезпечення позову, так і можливих збитків від такого забезпечення на відповідача;

- захід забезпечення позову по суті тотожний задоволенню позовних вимог.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2023 відкрито провадження у справі № 906/379/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.05.2023 об 15:00 год.

ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" надіслало до суду письмові пояснення, в яких заперечує доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Позивач також звертає увагу суду на те, що відповідачем, вже після винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, було припинено в Державному реєстрі речове право користування спірною земельною ділянкою. До письмових пояснень додає копію витягу з Державного реєстру, яким підтверджуються вказані обставини.

В судовому засіданні 31.05.2023 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, пред`явлення позову є процесуальною формою реалізації позивачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Окрім того, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановлений ст. 55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову шляхом подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позов забезпечується в тому числі забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Господарським судам слід виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі їх задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В свою чергу, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів зауважує, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання недійсним та скасувати розпорядження Оліївського сільського голови № 181-0/22 від 15.08.2022 та визнати недійсним та скасування рішення № 825 від 08.03.2023 в частині припинення дії договору від 10.12.2019, укладеного між Оліївською сільською радою та ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД".

Тобто, позовні вимоги направлені на захист права користування спірною земельною ділянкою. Правовими підставами позову є положення ст. ст. 42, 47, 48, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. ст. 31, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 6-1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в безпосередній близькості до м. Житомир, тому може становити інтерес в інших суб`єктів господарювання, що є підставою вжиття заходів забезпечення позову. Позивач вказує, що сільська рада вчиняла дії, спрямовані на позбавлення його права користування спірною земельною ділянкою, шляхом надіслання повідомлень про розірвання договору оренди землі ще до прийняття спірного рішення про припинення дії договору, і такі дії свідчать про відсутність в орендодавця бажання виконувати власні зобов`язання, що виникають з договору.

Оцінивши дані доводи та аргументацію заявника, суд апеляційної інстанції вказує, що вони не відповідають наведеним вище вимогам, оскільки заявником, станом на час вирішення даної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України вчинення відповідачем дій (або їх підготовку) щодо поділу чи відчуження земельної ділянки або передачу її у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис чи користування іншим особам, а саме лише посилання заявника на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в безпосередній близькості до м. Житомир, тому може становити інтерес в інших суб`єктів господарювання не є достатньою підставою для вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову.

Посилання апелянта на те, що сільська рада вчиняла дії, спрямовані на позбавлення його права користування спірною земельною ділянкою, шляхом надіслання повідомлень про розірвання договору оренди землі не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки такі дії не можуть свідчити про те, що відповідач має намір здійснити поділ чи відчужити спірну земельну ділянку або передати її у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис чи користування іншим особам.

Позивач, на час розгляду даної заяви в суді першої інстанції, не надав суду доказів в підтвердження обставин необхідності вжиття у даній справі заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою в т.ч. поділ, виділ, відчуження, передачу у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування іншим особам.

В свою чергу, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача покладається саме на заявника.

Отже, враховуючи те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на необґрунтованих припущеннях заявника, ним не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, під час вирішення даної заяви не надано до суду першої інстанції жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України в підтвердження фактів вчинення відповідачем дій (чи їх підготовку) щодо відчуження, передачу в користування чи поділ спірної земельної ділянки, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи заявника про наявність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими.

Отже, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх застосування.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви.

Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника на те, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ГПК України із врахуванням нових обставин, на які він посилається в суді апеляційної інстанції та яким не надавалася оцінка судом першої інстанції під час розгляду вказаної заяви.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги, у зв`язку із її задоволенням, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Оліївської сільської ради задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 906/397/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" про забезпечення позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Арженевського, 5, ) на користь Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Л. Ступницького, 68, ) 2 684 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 906/397/23 повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 05 червня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.