ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

"07" червня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/468/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранрозробка"про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранрозробка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр"

про стягнення 1 171 289,45 грн,

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранрозробка" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" про стягнення 1 171 289,45 грн, з яких: 425 954,00 грн - основний борг, 291 540,33 грн - пеня, 212 630,95 грн - інфляційні та 241 164,17 грн - 18% річних за договором підряду на виконання буровибухових робіт № 07-02/19 БВР від 07.02.2019.

05.06.2023 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 05.03.2020 позивачем виконано на користь відповідача роботи загальною вартістю 466 620,00 грн, які останнім оплачено частково, на суму 40 666,00 грн. Позивачем надіслано відповідачу вимогу № 308 від 25.04.2023, яка станом на час подання заяви про забезпечення позову залишена відповідачем без реагування та будь-якої відповіді. Оскільки відповідач з березня 2020 року не вчиняє жодних дій щодо оплати грошових коштів позивачу за виконану роботу, ніяким чином не реагує на письмові вимоги, на думку позивача, вказані дії відповідача свідчать про потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення, а отже, обґрунтованим є припущення, що майно (в тому числі грошові суми, рухоме майно), яке є у відповідача, можуть зникнути. Окрім того, зважаючи на зміни в законодавстві, починаючи з 28.03.2023 відповідач набув право відчужувати права на користування надрами згідно з Спеціальним дозволом № 3666 від 31.12.2004 шляхом укладання договору купівлі-продажу таких прав або внесення таких прав як вклад до статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання. На переконання позивача, відповідач, який порушує грошове зобов`язання, жодним чином не реагує на усні та письмові вимоги, цілком реально може ухилитися від виконання судового рішення у цій справі шляхом відчуження права на користування надрами відповідно до Спеціального дозволу № 3666 від 31.12.2004 в один із способів, передбачених Кодексом України про надра. Зважаючи на викладене, позивач просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Селищанський гранітний кар`єр», а також грошові кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ «РВС БАНК» (МФО 339072); вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права ТОВ «Селищанський гранітний кар`єр», які виникають на підставі Спеціального дозволу на користування надрами (реєстраційний № З66) від 31.12.2004.

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 1 171 289,45 грн.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. При цьому ч. 4 ст. 137 ГПК України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за

захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, від 24.05.2022 у справі № 911/2719/21, від 13.04.2021 у справі № 910/15607/19).

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Заразом у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у cправі № 914/3316/22).

Як установлено судом, позивач просить суд забезпечити позов як шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, так і його майно.

Як зазначалося, ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача, що рішення суду в разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 905/447/22).

Оскільки предметом спору є стягнення 1 171 289,45 грн, з яких: 425 954,00 грн - основний борг, 291 540,33 грн - пеня, 212 630,95 грн - інфляційні та 241 164,17 грн - 18% річних, накладення арешту на грошові кошти відповідача у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на майно мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність, оскільки вказаний захід забезпечення позову унеможливить розпорядження грошовими коштами (здійснювати фінансування поточної діяльності тощо), тоді як арешт на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Отже, накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у

разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 908/2383/21).

Стосовно вимоги позивача про накладення арешту на майнові права ТОВ «Селищанський гранітний кар`єр», які виникають на підставі спеціального дозволу на користування надрами, то за приписами ст. 190 ЦК України майном як особливим об;єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов;язки. Майнові права є неспоживною річчю.

Майнові права визнаються речовими правами.

Зважаючи, що поняття «майно» охоплює собою поняття «майнові права», відтак зокрема фіксація вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права є недоцільною, оскільки фактично дублює арешт, накладений на майно відповідача.

Також суд позбавлений можливості оцінити вартість такого майнового права, як дозвіл на користування надрами, а відтак співвіднести його із розміром заявлених позовних вимог.

Отже, суд, урахувавши розумність, обґрунтованість і адекватність заявлених вимог щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, належне відповідачу на праві власності, в суми заявлених позовних вимог.

Окремо суд зазначає, що розгляд заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є порушенням вимог законодавства, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення (подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2851/17, від 26.11.2018 у справі № 904/2925/18 від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 24.06.2019 у справі № 916/2933/18, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 6 ст. 140 ГПК України).

У силу вимог ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не

зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Скасування заходів забезпечення позову врегульовано ст. 145 ГПК України, зокрема, ч. 13 вказаної статті передбачено, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 4 ст. 138 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранрозробка" про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Селищанський гранітний кар`єр» на праві власності, в межах суми заявлених позовних вимог - 1 171 289,45 грн.

У решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранрозробка" (11555, Житомирська область, Коростенський район, с. Поліське, вул. Молодіжна, 8, ідентифікаційний код 39215133).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" (34552, Рівненська область, Сарненський район, с. Селище, вул. Заводська, 1, ідентифікаційний код 14338719).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 07.06.2023.

Суддя О.Андрійчук