РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2023Справа № 910/4789/23
За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт" "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про стягнення 7 286,47 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін : без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт" "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення заборгованості у розмірі 7 286,47 грн., з яких: 4 497,98 грн. - основний борг, 125,88 грн. - 3 % річних, 795,64 грн. - інфляційне збільшення, 1 866,97 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору № 02.5-14/1-196 від 20.03.2017 про надання послуг з водопостачання та відведення стічних вод, в частині оплати наданих позивачем послуг за лютий, червень 2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору.

27.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти позову, зауважував про звільнення на його думку від спати боргу та штрафних санкцій, з огляду на воєнне положення та у зв`язку з цим настання форс - мажорних обставин. Також, просив суд відстрочити виконання зобов`язань до закінчення форс - мажорних обставин.

02.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечував проти доводів відповідача. Також, зазначив про безпідставність доводів відповідача щодо настання форс - мажору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2017 року набрав чинності договір № 02.5-14/1-196 про надання послуг з водопостачання та відведення стічних вод (надалі - Договір), укладений між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт" "Бориспіль" (надалі - Аеропорт, ДП МА "Бориспіль", Позивач) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (надалі - Споживач, Відповідач).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Аеропорт зобов`язується прийняти на себе цілодобове водопостачання об`єктів Споживача питною водою до місця приєднання останнього до водопроводу Аеропорту та прийняття від нього стічних вод, в каналізаційний колектор (надалі - Послуги).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що Споживач щомісяця, з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Аеропорту рахунок, Акт виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом Сторін щодо надання-отримання Послуг та їх якості. Датою отримання Рахунку та Акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата Рахунку здійснюється Споживачем до 20 числа того ж місяця.

Підписаний Акт виконаних послуг Споживач зобов`язаний повернути в бухгалтерію Аеропорту протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт виконаних послуг не буде повернутий Аеропорту та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

На виконання взятих на себе зобов`язань, Аеропортом у лютому 2022 року, червні 2022 року Споживачу надані Послуги з водопостачання, що підтверджується Актами виконаних послуг, які підписані сторонами в силу пункту 4.4 розділу 4 Договору та направленні контрагенту через сервіс обміну електронними документами "М.Е.Рос", а саме:

Місяць, за який було надано послугу, Дата Акту приймання-здачі виконаних послуг№ і дата рахунку-фактуриСума Рахунку - фактури, грн.Сума коригування, грн.
Лютий 2022 року, 28.02.2022897/175 від 28.02.20221874,161874,16 (згідно Акту №315701 від 02.06.2022)
Червень 2022, 30.06.2022897/529 від 30.06.2022749,66

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що на виконання взятих на себе зобов`язань, Аеропортом у лютому та червні 2022 року було здійснено надання послуг, визначених Договором, що підтверджується Актами приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2022, 02.06.2022, 30.06.2022 року. При цьому, судом береться до уваги, що зазначені Акти виконаних Послуг вважаються підписаним Споживачем відповідно до умов пункту 4.5 Договору.

Матеріали справи свідчать, що для сплати вартості наданих у лютому, червні 2022 року послуг, Аеропортом було виставлено, а Споживачем отримано в бухгалтерії Аеропорту рахунки - фактури:

897/175 від 28.02.2022

897/529 від 30.06.2022.

Відповідач, як споживач за Договором, не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, та не розрахувався за отримані у лютому 2022 року, червні 2022 року Послуги, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 4497 грн. 98 коп.

Судом встановлено, що позивачем вчинялись дії щодо досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу Претензії № 35-28/5-127 від 30.11.2022 на суму 4 497,98 грн. заборгованості за Послуги, надані на умовах Договору в лютому, червні 2022 року.

Проте така претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд відзначає наступне.

Статтею 175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем належним чином доведено факт надання послуг відповідачу з водопостачання та водовідведення в лютому, червні 2022 на суму 4 497,98 грн.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що Споживач (Відповідач) щомісяця з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії Аеропорту рахунок та Акт. Споживач несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та Акту. Датою отримання рахунку та Акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється Споживачем до 20 числа того ж місяця.

Строк оплати є таким, що настав.

Доказів оплати відповідачем позивачу вартості наданих послуг за лютий, червень 2022 за Договором № 02.5-14/1-196 від 01.07.2020 року про надання послуг з водопостачання та відведення стічних вод від 20.03.2017 відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу 4 497,98 грн. визнається судом обґрунтованою та доведеною, у зв`язку з чим задовольняється судом повністю.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних - 125,88 грн. та 795,64 грн. інфляції, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 125,88 грн. та інфляційних втрат на суму 795,64 грн підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 02.5-14/1-196 від 20.03.2017 року про надання послуг з водопостачання та відведення стічних вод.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1 866,97 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.2. договору, Споживач зобов`язаний у разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати Аеропорту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Пеня нараховується до моменту усунення споживачем порушення.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені є вірним та арифметично правильним, позовна вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 866,97 грн. також підлягає задоволенню судом.

Щодо посилань відповідача на настання форс - мажорних обставин, а саме воєнного стану в Україні з 24.02.2022 та рішення ТПП України, з огляду на що, в силу положень договору п. 6.1 Договору, він звільняється від сплати штрафних санкцій у вигляді пені, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 7.1 Договору про надання послуг з водопостачання та відведення стічних вод, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, якщо одна зі сторін не могла передбачити, ні попередити, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії - Форс - мажор.

При цьому, п. 7.2. Договору, зобов`язує сторону, щодо якої склалась неможливість виконання обов`язків за Договором, у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 10 днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатися на форс - мажор у майбутньому.

Так, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс - мажорних обставин, в тому числі і протягом встановленого договором (п. 7.2) 10 денного строку з моменту їх настання матеріали справи не містять, а відповідачем не надано. При цьому, суд акцентує увагу, що п. 7.2. Договору сторони погодили, що Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатися на форс - мажор у майбутньому.

Щодо посилань відповідача, що Торгово-промислова палата України прийняла рішення про спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (подій "вищої сили"). З метою скасування обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат та підготовки пакету документів в умовах воєнного стану на її сайті 28.02.2022 оприлюднено загальний офіційний лист №2024/02.0-7.1, яким підтверджено, що військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, є форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Таким чином, заперечуючи проти позовних вимог Відповідач лише посилається на настання форс-мажорних обставин, спричинених агресією російської федерації проти України, та лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, не надаючи жодних доказів.

Проте, суд зазначає, що згідно з п.3.1 Регламенту засвідчення Торгово- промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент), форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Форс-мажорними можуть бути визнані ті обставини, які не зазначені у вищенаведеному переліку, проте відповідають критеріям форс-мажорних згідно з положеннями п. 6.9 цього Регламенту, не суперечать законодавству України і узгоджені сторонами у договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності.

Згідно з п. 3.2 Регламенту не вважаються форс-мажорними обставини (обставини непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Положення п.3.1 та п. 3.2 Регламенту повністю узгоджуються з загальними нормами матеріального права України, визначеними абзацам 1 ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 і ч. 4 ст. 219 ГК України:

особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (абзац 1 ч.1 ст.617 ЦК України);

учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ч.2 ст.218 ГК України);

сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин (ч.4 ст.219 ГК України).

Таким чином, факт настання форс-мажору не звільняє від зобов`язань щодо виконання договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. При цьому, відповідно до законодавства відсутність коштів у Відповідача та зупинення ним господарської діяльності не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Крім того, пунктом 6.2 Регламенту встановлено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, зацікавленій стороні (у даному випадку Відповідачу) обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде однозначно недостатньо.

Зокрема, з цього приводу в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (КГС ВС) від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «... Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс- мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс- мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

З огляду на викладене, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд зазначає, що Відповідачем не доведено у встановленому нормами чинного законодавства порядку, що саме введення в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнного стану спричинило порушення ним строків виконання грошового зобов`язання в частині сплати послуг з водопостачання та відведення стічних вод у порядку і розмірах, встановлених Договором.

За таких обставин, суд відхиляє як необґрунтовані і безпідставні посилання відповідача на форс - мажор та звільнення його від відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором від 20.03.2017.

Також, посилання відповідача на відстрочення виконання грошового зобов`язання (основний боргу, інфляція та 3 % річні) до закінчення війни (закінчення форс - мажору), суд відхиляє, оскільки такі твердження не кореспондуються з умовами договору та вимогами чинного законодавства.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, доводи Позивача, викладені у його позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, а Відповідачем не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача чи сплати наявної суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт" "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Гора, вул. Бориспіль - 7, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4 ) а користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт" "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Гора, вул. Бориспіль - 7, ) 4 497(чотири тисячі чотириста дев`яносто сім) грн. 98 коп. - основний борг, 125 (сто двадцять п`ять) грн. 88 коп. - 3 % річних, 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн. 64 коп. - інфляційне збільшення, 1 866 (одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 97 коп. - пені та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко