РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.05.2023Справа №910/21181/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/21181/21

За позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Державного агентства водних ресурсів України

до Фонду державного майна України

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів у справі - Регіональний офіс водних ресурсів у Хмельницькій області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Водограй-плюс"

про визнання недійсними наказів, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації та його повернення у державну власність

Представники учасників справи:

прокурор: Константинова І.В.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Пономаренко В.С.;

від відповідача-2: Стецюк Т.Л.;

від відповідача-3: Місяць А.П.;

від третьої особи-1: Рудик О.М.;

від третьої особи-2: Сергійчук Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах Державного агентства водних ресурсів України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фонду державного майна України (далі - відповідач 1) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (далі - відповідач 2) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004" (далі - відповідач 3) про визнання недійсними наказів, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації та його повернення у державну власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фондом державного майна України включено до переліку об`єктів малої приватизації майно щодо якого відповідачем-2 проведено процедуру приватизації та укладено з відповідачем-3 договір купівлі-продажу об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, тоді як щодо спірного майна законодавчо встановлена заборона на його приватизацію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 відкрито провадження у справі №910/21181/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

10.02.2022 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-3 проти позову заперечує, оскільки на підставі спільного рішення органів виконавчої влади №22719/13/7-10 від 10.12.2010 про списання основних меліоративних фондів та переведення зрошувальних угідь в богарні угіддя міжгосподарська меліоративна зрошувальна система "Гораївка" припинила своє існування, а відтак об`єкт малої приватизації на момент включення його на підставі спірного наказу Фонду державного майна України від 25.05.2021 №877 до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, не відносився до об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем. При цьому, ТОВ "Ситний двір 2004" наголошує на тому, що при визначенні стартової ціни об`єкта малої приватизації аукціонна комісія керувалася балансовою вартістю основних фондів згідно довідки станом на 30.06.2021, а тому РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях дотрималося вимог законодавства при встановленні стартової аукціонної ціни.

18.02.2022 та 21.02.2022 року від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях надійшли заяви про залучення до участі у справі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

21.02.2022 року через відділ діловодства суду від Фонду державного майна України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 проти позову заперечує, оскільки міжгосподарська меліоративна система "Гораївка" припинила своє існування з 2010 року через зношення та вихід із ладу трубопроводів, гідротехнічних споруд, насосно-силового обладнання та у зв`язку з переведенням земель із категорії зрошувальні в богарні. Фонд державного майна України у відзиві також зазначає, що застосування незалежної оцінки для визначення вартості об`єкта малої приватизації у даному випадку не є обов`язковим, оскільки за наявності балансової вартості об`єкта приватизації стартова аукціонна ціна була визначена у встановленому законом порядку на підставі довідки балансоутримувача.

Також 21.02.2022 року через відділ діловодства суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач-2 позовні вимоги не визнає та зазначає про те, що наказом №1179 від 29.07.2021 РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях прийняло рішення про приватизацію окремого майна і даний об`єкт малої приватизації не відноситься до об`єктів, які не підлягають приватизації, за відсутності ознак об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем станом на день прийняття такого рішення. У відзиві на позовну заяву відповідач-2 також зазначає, що стартова ціна об`єкта малої приватизації визначена аукціонною комісією на рівні балансової вартості об`єкта (активів об`єкта) і, в даному випадку, балансова вартість об`єкта становила 888866,00 грн. згідно довідки про балансову вартість та протоколу №2 від 22.04.2021, відповідно до якого було встановлено справедливу ціну. Відтак, оскільки приватизаційний процес та сама підготовка до приватизації здійснювались відповідно до вимог та у спосіб, визначений законом, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного за наслідками проведення електронного аукціону, немає.

21.02.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Водограй-плюс" надійшла заява про залучення до участі у справі товариства в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 22.02.2022, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів та Товариства з обмеженою відповідальністю "Водограй-плюс" в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкладення підготовчого засідання на 15.03.2022.

Так, відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову та зважаючи на те, що балансоутримувачем спірного майна був Регіональний офіс водних ресурсів у Хмельницькій області та майно знаходилось в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Водограй-плюс", суд дійшов висновку про залучення до участі у справі вищевказаних осіб в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов`язки.

У той же час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві судове засідання 15.03.2022 не відбулось.

05.04.2022 року через відділ діловодства суду від прокурора надійшла відповідь на відзив ТОВ "Ситний двір 2004", за змістом якої прокурор зазначає про те, що рішення про списання основних меліоративних фондів та переведення зрошувальних угідь в богарні прийнято за відсутності будь-якого нормативно-правового акту, який регулює відповідний порядок списання міжгосподарських меліоративних систем. Прокурор також зазначає про те, що наявністю технічних паспортів по 6-ти об`єктах нежитлових будівель та споруд за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, підтверджується належний стан об`єктів нерухомого майна, що входять до об`єкту малої приватизації. При цьому, наголошує на тому, що стартова ціна об`єкта малої приватизації була визначена не за результатами незалежної оцінки, а на підставі довідки балансоутримувача, де комісією відповідача-2 було визначено вартість об`єкта приватизації у довільному порядку.

12.04.2022 року від ТОВ "Ситний двір 2004" надійшли заперечення у справі, відповідно до яких відповідач-3 зазначає про те, що рішення про списання меліоративних фондів і переведення зрошувальних угідь у богарні не було оспорено чи спростовано, а тому рішення є діючим; стартова ціна об`єкта малої приватизації була визначена аукціонною комісією на підставі його балансової вартості згідно з довідкою балансоутримувача, а відтак підстави для здійснення незалежної оцінки об`єктів малої приватизації були відсутні. У поданих запереченнях відповідач-3 також зазначає про те, що позовна вимога про повернення державі об`єкта малої приватизації, власником якого наразі є ТОВ "Ситний двір 2004", порушує права останнього як добросовісного набувача та з посиланням на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі №199/8047/16-ц зауважує на тому, що у разі задоволення судом такої позовної вимоги відповідач-3 буде змушений сам шукати способи компенсації своїх втрат, що є неприйнятним.

09.05.2022 року через відділ діловодства суду від Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області надійшли пояснення у справі, відповідно до яких проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що під час відбору та підготовки до приватизації майнових комплексів, що знаходяться за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, не було допущено порушень чинного законодавства про приватизацію та бухгалтерський облік.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 призначено підготовче засідання у справі.

20.07.2022 року через відділ діловодства суду від прокурора надійшли пояснення у справі, у яких він, обґрунтовуючи неправомірність включення спірного нерухомого майна по вул. Садовій, 36а, у с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, зазначає про те, що згідно інформаційного повідомлення про проведення електронного аукціону та шести технічних паспортів на нежитлові будівлі (об`єкти, що входять до об`єкта малої приватизації) функціональним використанням спірних будівель та споруд відповідно до Державного класифікатора є "споруди зрошувального та осушувального господарства, штучних водойм" та додатково наголошує на неправомірності визначення стартової аукціонної ціни об`єкта малої приватизації на підставі довідки про балансову вартість майна, оскільки така балансова вартість була визначена з порушеннями законодавства про бухгалтерський облік.

У судовому засіданні 22.07.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 16.08.2022.

02.08.2022 року через відділ діловодства суду від Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області надійшли додаткові пояснення по справі, в яких наголошує на тому, що на його баланс згідно передавального акту було передано лише будівлі, а електропідстанції являють собою лише огороджені майданчики з відсутніми трансформаторами, що підтверджує те, що міжгосподарська меліоративна мережа не просто не працює, а фактично не існує. При цьому, Регіональний офіс водних ресурсів у Хмельницькій області заявив клопотання про визнання поважними причини неподання ним додаткових доказів та пояснень та прийняття їх до розгляду, оскільки питання наявності чи відсутності на його балансі насосно-силового обладнання, за допомогою якого можливе здійснення подачі води до сільськогосподарських угідь в позовній заяві не порушувалось і виникло лише в процесі розгляду справи.

У судовому засіданні 16.08.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення строку третій особі-1 для подання додаткових доказів та пояснень, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 06.09.2022.

Так, відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

Принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

З урахуванням принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення третій особі-1 строку для подачі пояснень щодо позову до дати фактичного їх подання та прийняття пояснень до розгляду.

Разом з цим, відповідно до приписів частини 1, 2, 3, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною після подання заяв по суті спору, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.

Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").

Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що подання третьою особою-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів у справі додаткових доказів пов`язане з питаннями, які виникли лише в процесі розгляду справи, що не могло бути передбачено на момент подання первісних письмових пояснень третьою особою-1, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення процесуального строку та прийняття їх до розгляду.

Підготовче засідання, призначене на 06.09.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 підготовче засідання у справі №910/21181/21 призначено на 21.10.2022.

21.10.2022 року через відділ діловодства суду прокуратура подала додаткові докази у справі, з клопотанням про поновлення строку на їх подання та прийняття до розгляду.

Також 21.10.2022 року через відділ діловодства суду прокуратура подала пояснення у справі в яких наголошує на тому, що доводи Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області не спростовують того факту, що об`єкти нерухомого майна, які були йому передані та складають об`єкт малої приватизації входили до складу міжгосподарської зрошувальної системи "Гораївка", яка була введена в експлуатацію у 1987 році і цільовим призначенням якої було здійснення подачі води на 788 га сільськогосподарських угідь, а списання основних фондів меліоративних фондів і переведення земель у богарні не є легітимним, оскільки відсутні нормативно-правові акти, що визначали таку процедуру. При цьому, зауважує на тому, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18.08.2022 у справі №676/6592/21 встановлений факт користування ТОВ "Водограй-плюс" господарським комплексом 2 загальною площею 2978,1 м.кв. на підставі спеціального водокористування дозволу та здійснення господарської діяльності садівництва із використанням наведеного спірного майна.

26.10.2022 та 31.10.2022 року через відділ діловодства суду прокуратура повторно подала додаткові докази у справі, з клопотанням про поновлення строку на їх подання та прийняття до розгляду.

04.11.2022 року через відділ діловодства суду від Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області надійшли пояснення по справі, в яких наголошує на тому, що в актах приймання-передачі основних засобів від 02.05.2018 чітко зазначено про відсутність в обох електричних підстанціях трансформаторів, а документів, які б підтверджували зворотнє прокурором не надано, в свою чергу, з наказу ФДМУ від 25.05.2021 №877, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 22.09.2021, акту приймання-передавання майна від 30.09.2021 вбачається, що трансформатор не входив до складу об`єктів приватизації. Також зауважує на тому, що дозвіл на спецводокористування встановлює право ТОВ "Водограй-плюс" на забір певної кількості води з річки Дністер, в той же час не надано доказів здійснення фактичного забору води для садівничих потреб, а саме: прийнятих та перевірених звітів за формою 2ТП "Водгосп" за 2018-2021 роки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 підготовче засідання у справі №910/21181/21 призначено на 22.12.2022.

15.12.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заява про розгляд справи без його участі.

22.12.2022 року засобами електронного зв`язку суду від ТОВ "Водограй-плюс" надійшло клопотання про приєднання доказів у справі, відповідно до якого останнє просить долучити до матеріалів справи №910/21181/21 заяву про проведення експертизи та висновок експертної комісії від 15.12.2022.

У судовому засіданні 22.12.2022 суд, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України), всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення строку прокурору на подання додаткових доказів до дати фактичного їх подання та відкладення підготовчого засідання на 17.01.2023.

26.12.2022 року через відділ діловодства суду ТОВ "Водограй-Плюс" подало аналогічне клопотання про приєднання доказів у справі, відповідно до якого просить долучити до матеріалів справи №910/21181/21 заяву про проведення експертизи та висновок експертної комісії від 15.12.2022.

04.01.2023 року засобами електронного зв`язку до суду від ТОВ "Ситний двір 2004" надійшли заперечення щодо клопотання ТОВ "Водограй-плюс" про приєднання доказів у справі. За змістом вказаних заперечень відповідач-3 зазначає, що наданий третьою особою-2 висновок є недопустимим доказом у справі та зміст вказаного висновку не доводить в розумінні Закону України "Про меліорацію земель" того факту, що об`єкт нерухомості за адресою вул. Садова, 36а с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області має ознаки міжгосподарської меліоративної системи та про приналежність спірних об`єктів нерухомості до інженерної інфраструктури меліоративної системи.

13.01.2023 року через відділ діловодства суду від Фонду державного майна України надійшли заперечення на клопотання ТОВ "Водограй-плюс" про приєднання доказів до справи, відповідно до яких відповідач-1 зазначає про те, що висновок експертної комісії не містить інформації про те, що комісія обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що такий висновок підготовлений для подання до суду, а відтак не є належним та допустимим доказом у справі. При цьому, наголошує на тому, що даним висновком підтверджується факт встановлення орендарем ТОВ "Водограй-плюс" у спірному нерухомому майні власного обладнання для поливу, у той час як у висновку не досліджується питання існування інших товаровиробників-водокористувачів, що складають міжгосподарську меліоративну систему.

17.01.2023 року через відділ діловодства суду від ТОВ "Ситний двір 2004" надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить поновити строк на їх подання та прийняття до розгляду.

У судовому засіданні 17.01.2023, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

При цьому, з урахуванням принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строків відповідачу-3 та третій особі-2 на подання додаткових доказів до дати фактичного їх подання та прийняття їх до розгляду.

У судовому засіданні 28.03.2023, суд у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 18.04.2023.

Втім, судове засідання, призначене на 18.04.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2023 призначено судове засідання на 01.05.2023.

У судовому засіданні прокурор та третя особа-2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити; відповідачі та третя особа-1 проти позовних вимог заперечили, просили відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, втім просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що позивач просив провести розгляд справи без його участі, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 01.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Фондом державного майна України 25.05.2021 прийнято наказ № 877 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 06.01.2021 № 5 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році (із змінами)".

Пунктом 2 вказаного наказу № 877 внесено зміни до додатку 3 "Перелік окремого майна", затвердженого наказом Фонду державного майна України від 06.01.2021 № 5 (із змінами), та доповнено його наступними позиціями: комплекс, загальною площею 505,2 кв. м у складі: прохідна при НС-І, А, загальна площа 42,0 кв. м; прохідна при НС-ІІ, Б, загальна площа 49,0 кв. м; НС-І (насосна станція 1-го підйому), В, загальна площа 120,8 кв. м; НС-ІІ (насосна станція ІІ-го підйому), Г, загальна площа 131,5 кв. м; будівля ЗРУ, Д, загальна площа 161,9 кв. м; 2. Комплекс, загальною площею 2978,1 кв. м у складі: електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції ІІ-го підйому), 1, загальна площа 130,7 кв. м; електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції І-го підйому), 2, загальна площа 127,4 кв. м; водозабір "Гораївка", 3; регулюючий басейн (знаходиться на території насосної станції ІІ-го підйому), 4, загальна площа 2720,0 кв. м; центральна зрошувальна система "Гораївка" (магістральний підземний трубопровід від насосної станції 1-го підйому до насосної станції ІІ-го підйому), 5 (далі - об`єкт малої приватизації), що розташований по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та перебуває на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області.

Об`єкт малої приватизації розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:002:0152 (площа 10373,00 кв.м) та :05:007:000 (16958,00 кв.м), цільове призначення "Для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами".

Органом управління вказаного об`єкта малої приватизації є Державне агентство водних ресурсів України (далі - Держводагенство).

Право власності держави в особі Держводагенства на вказаний об`єкт малої приватизації до моменту його приватизації підтверджено свідоцтвами про право власності від 07.07.2012 серія САС №751958 та від 08.07.2012 серія САС №751959, виданими Виконавчим комітетом Староушицької селищної ради, копії яких наявні в матеріалах справи.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях від 29.07.2021 № 1179 прийнято рішення про приватизацію окремого майна - об`єкта малої приватизації по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець Подільського району Хмельницької області.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях № 504-у від 03.08.2021, затверджено протокол засідання аукціонної комісії.

Так, 10.09.2021 відбувся електронний аукціон № UA-PS-2021-08-11-000019-2 з продажу вказаного об`єкта малої приватизації - комплексів, що розташовані по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, у якому брало участь 5 учасників.

Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону від 14.09.2021, затвердженого наказом РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях №1567 від 15.09.2021,

переможцем електронного аукціону визначено ТОВ "Ситний двір 2004", що подало найвищу цінову пропозицію у розмірі 10231000,00 грн., у тому числі ПДВ - 2046200,00 грн (https://prozorro.sale/auction/UA- PS-2021-08-11-000019-2).

22.09.2021 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Вінницькій та Хмельницькій областях (продавець) та ТОВ "Ситний двір 2004" (покупець) укладено договір купівлі-продажу вказаних вище об`єктів приватизації за ціною 12277200,00 грн, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник I.A., серія та номер: 6872.

30.09.2021 року, на виконання умов договору купівлі-продажу, ТОВ "Ситний двір 2004" прийняв, а РВ ФДМ України по Вінницькій та Хмельницькій областях передав об`єкт малої приватизації за актом приймання- передавання державного майна.

Прокурор, посилаючись на порушення норм законодавства про приватизацію, подав позов про визнання недійсними наказів, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації та повернення майна у державну власність.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закон прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France), заява № 61517/00, пункт 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку думку: сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у судовому провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (стаття 129 Конституції України).

Так, як вже зазначалося, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 ГПК України вимагає вказувати в господарському позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У даній справі, прокурор в позові зазначив, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорони економічних інтересів держави, в частині додержання вимог закону під час розпорядження об`єктами державної власності, забезпечення потреби у зрошенні сільськогосподарських угідь, що використовуються суб`єктами господарювання різних форм власності, які переважають приватний інтерес ТОВ "Ситний двір 2004" бути його власником, зважаючи на суттєві порушення приватизаційного законодавства та встановлену законодавчу заборону приватизації об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських зрошувальних мереж.

Як зазначає прокурор, порушення інтересів держави, у даному випадку, полягає в тому, що всупереч встановленій законодавством забороні на приватизацію та відчуження об`єкта малої приватизації - міжгосподарської меліоративної системи, відчуження спірних об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ "Ситний двір 2004" відбувалося не у передбачений чинним законодавством спосіб.

У контексті наведеного прокурор зазначає, що внаслідок прийняття оскаржуваних наказів Фонду державного майна України, його регіональних відділень та укладання за результатом проведення електронного аукціону договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, розташованого за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Державне агентство водних ресурсів України втратило можливість самостійно на власний розсуд раціонально використовувати та розпоряджатися переліченими у позовній заяві спірними об`єктами нерухомого майна, що утворюють міжгосподарську меліоративну систему "Гораївка".

Таким чином, за твердженням прокурора, відчуження спірних об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ "Ситний двір 2004" посягає на суспільні, економічні та соціальні інтереси держави, а також спрямовано на використання всупереч вимогам чинного законодавства міжгосподарської меліоративної системи, що порушує права та охоронювані інтереси держави в особі Державного агентства водних ресурсів України - органу управління таким державним майном.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що подання першим заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури позову має на меті захист "інтересів держави".

Органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій щодо захисту та управління державним майном у спірних правовідносинах, визначено Держводагенство, в особі якого державі належало спірне нерухоме майно до його приватизації.

Згідно статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №393, Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Згідно пункту 4 вказаного Положення Держводагентство відповідно до покладених на нього завдань проводить моніторинг технічного стану гідротехнічних споруд підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; проводить моніторинг меліоративного стану зрошуваних та осушуваних земель, а також ґрунтів у зонах впливу меліоративних систем; здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Отже, Держводагенство України від імені держави здійснює повноваження власника щодо гідротехнічних споруд та меліоративних систем, а також зрошуваних та осушуваних земель, та згідно із статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" має повноваження на звернення до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів держави у цих спірних правовідносинах.

У позовній заяві прокурор стверджує, що заходи щодо захисту інтересів держави позивачем - Держводагенством не вживаються, у зв`язку із чим з даним позовом звертається прокурор, аби такі інтереси не залишились незахищеними.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог абз. 3-4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обласною прокуратурою спрямовувались до Держводагенства листи від 27.10.2021 №15/2-998вих-21 та від 13.12.2021 №15/2-1162вих-21 про встановлення підстав та намірів здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Як випливає із інформації Держводагенства, що викладена у листі від 11.11.2021 №6884/4/10/11-21, заходи щодо захисту майнових інтересів держави вказаним уповноваженим державним органом не вживались.

Вказана бездіяльність Держводагенства є підставою для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до положень п.п 38-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щоб інтереси держави не залишились незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18 та від 07.06.2022 у справі №922/1056/17.

З огляду на те, що прокурором в позові вказано, які саме інтереси держави порушено, та враховуючи бездіяльність органу, який наділений повноваженнями по захисту державних інтересів, суд дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для захисту інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та в порядку статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що прокурором на виконання вимог пункту 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Держводагенство про пред`явлення цього позову.

У поданому позові, прокурор посилається на те, що Фондом державного майна України включено до переліку об`єкти малої приватизації та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях здійснено приватизацію об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем щодо яких законодавчо встановлена заборона на приватизацію, а стартова ціна об`єкта малої приватизації визначена аукціонною комісією РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях з порушенням норм законодавства про приватизацію.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України у сфері приватизації державного майна, зокрема, затверджує переліки об`єктів малої приватизації.

Відповідно до частини 5, 6 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" уповноважені органи управління державним майном або корпоративними правами, управління яких вони здійснюють, за результатами аналізу господарської діяльності суб`єктів господарювання подають щороку до 1 жовтня державним органам приватизації пропозиції стосовно включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації на наступний рік, разом з висновками щодо прогнозованої суми надходження коштів від приватизації запропонованих до переліків об`єктів та прогнозом соціально-економічних наслідків приватизації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для включення державного майна до переліків об`єктів малої приватизації уповноважені органи управління, зокрема, постійно переглядають, виявляють державне майно, яке безпосередньо не забезпечує виконання такими органами встановлених законодавством завдань; державне майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств (крім матеріальних носіїв секретної інформації); майно, що більше трьох років не використовується у виробничій діяльності і подальше його використання не планується, та щокварталу вносять Фонду державного майна України свої пропозиції щодо включення державного майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Так, листом від 07.12.2020 №7132/4/10/11-20 Державне агентство водних ресурсів України відповідно до приписів статті 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", Порядку подання уповноваженими органами управління державним органам приватизації пропозицій щодо включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, затвердженого постановою КМУ від 10.05.2018 №387, надало пропозицію Фонду державного майна України щодо включення об`єктів державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2021 році, а саме: комплекс, що розташований по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та перебуває на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області, у складі: комплекс, загальною площею 505,2 кв. м у складі: прохідна при НС-І, А, загальна площа 42,0 кв. м; прохідна при НС-ІІ, Б, загальна площа 49,0 кв. м; НС-І (насосна станція 1-го підйому), В, загальна площа 120,8 кв. м; НС-ІІ (насосна станція ІІ-го підйому), Г, загальна площа 131,5 кв. м; будівля ЗРУ, Д, загальна площа 161,9 кв. м; комплекс, загальною площею 2978,1 кв. м у складі: електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції ІІ-го підйому), 1, загальна площа 130,7 кв. м; електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції 1-го підйому), 2, загальна площа 127,4 кв. м; водозабір "Гораївка", 3; регулюючий басейн (знаходиться на території насосної станції ІІ-го підйому), 4, загальна площа 2720,0 кв. м; центральна зрошувальна система "Гораївка" (магістральний підземний трубопровід від насосної станції 1-го підйому до насосної станції ІІ-го підйому), 5.

Наказом Фонду державного майна України від 25.05.2021 №877 до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році було включено нерухоме майно водозбору та центральної зрошувальної системи "Гораївка", повноваження щодо здійснення приватизації якої покладені на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

У подальшому, наказом РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях від 29.07.2021 №1179 прийнято рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та 10.09.2021 проведено електронний аукціон №UA-PS-2021-08-11-000019-2 з продажу вказаного об`єкта малої приватизації.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не підлягають приватизації, зокрема, водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, гідротехнічні захисні споруди, об`єкти інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем.

Судом за матеріалами справи встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що об`єкти нерухомого майна, які складають об`єкт малої приватизації, та знаходяться за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, входили до складу міжгосподарської зрошувальної системи "Гораївка", яка була введена в експлуатацію у 1987 році, цільовим призначенням якої було здійснення подачі води на 788 га сільськогосподарських угідь Державного спеціалізованого сільськогосподарського підприємства "Староушицький" у смт. Стара Ушиця та колгоспу ім. Суворова у с. Грушка Кам`янець-Подільського.

За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області (лист від 30.07.2021 №1260), у зв`язку із ліквідацією колгоспу ім. Суворова, нездійсненням господарської діяльності Державним спеціалізованим сільськогосподарським підприємством "Староушицький", зношеністю об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка", потреба у зрошенні відпала, тому спільними рішеннями Мінагрополітики, Держкомзему та Держводгоспу від 10.12.2010 №22718/13/7-10 та №22719/13/7-10 переведено зрошувані угіддя на площі 788 га у богарні.

Вказаними рішеннями від 10.12.2010 №22718/13/7-10 та №22719/13/7-10 було вирішено списати основні меліоративні фонди з балансу Державного спеціалізованого сільськогосподарського підприємства "Староушицький" з наступним переведенням зрошувальних угідь загальною площею 567 га у богарні та переведення зрошувальних земель площею 221 га, що знаходяться на землях Грушецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, у богарні.

При вирішенні питання про списання основних меліоративних фондів, комісією було досліджено технічний стан меліоративної системи "Гораївка", за наслідками якого комісія дійшла висновку про неможливість виконання відновлювальних робіт та необхідність прийняття рішення про списання основних меліоративних фондів.

Таким чином, міжгосподарська меліоративна зрошувальна система "Гораївка" припинила своє існування.

Враховуючи зазначене, у зв`язку із тим, що міжгосподарська зрошувальна система "Гораївка" не є діючою, а за період експлуатації поливні труби, трубопроводи, техніка, гідротехнічні споруди, у тому числі, насосно-силове обладнання стало непридатним і не підлягає ремонту, об`єкти, що входили до її складу, включено до переліку окремого майна, що підлягає приватизації.

Згідно статті 1 Закону України "Про меліорацію земель": меліоративна система - технологічно цілісна інженерна інфраструктура, що включає в себе такі окремі об`єкти, як меліоративна мережа каналів, трубопроводів (зрошувальних, осушувальних, осушувально-зволожувальних, колекторно-дренажних) з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, захисні дамби, спостережна мережа, дороги і споруди на них, взаємодію яких забезпечує управління водним, тепловим, повітряним і поживним режимом грунтів на меліорованих землях; міжгосподарська меліоративна система - меліоративна система, що знаходиться в межах Автономної Республіки Крим, однієї області або одного району і забезпечує міжрайонну та міжгосподарську подачу, розподіл та відведення води.

Частина 1 статті 9 Закону України "Про меліорацію земель" встановлює, що право власності на інженерну інфраструктуру меліоративних систем та її окремі об`єкти (меліоративну мережу з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, захисні дамби, спостережну мережу, дороги і споруди на них) може належати державі, територіальним громадам сіл, селищ і міст, юридичним особам та громадянам з урахуванням обмежень, передбачених законами України.

Отже, в розумінні статті 9 вказаного Закону окремими об`єктами інженерної інфраструктури меліоративних систем є меліоративна мережа з гідротехнічними спорудами: каналами на зрошувальних і осушувальних системах, меліоративними трубопроводами, насосними станціями, захисними дамбами, спостережною мережею, дорогами і спорудами на них.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що ознаками міжгосподарської меліоративної системи є: 1) технологічно цілісна інженерна інфраструктура, 2) зрошувані угіддя, 3) сільськогосподарські товаровиробники - водокористувачі разом з меліоративними фондами (частина меліоративної системи).

Позаяк, у даному випадку, судом встановлено, що міжгосподарська зрошувальна система "Гораївка", розташована у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області та введена у експлуатацію у 1987 році, припинила своє існування у 2010 році на підставі спільного рішення Мінагрополітики, Держкомзему та Держводгоспу від 10.12.2010 №22718/13/7-10 та №22719/13/7-10, яке є чинним та не оскарженим у встановленому законом порядку, через зношення та вихід з ладу трубопроводів, поливної техніки, гідротехнічних споруд та насосно-силового обладнання та у зв`язку з ліквідацією сільськогосподарських підприємств та зникненням потреби у подальшому зрошенні земель.

У подальшому, для збереження та використання обладнання, що залишилось, згідно наказу Держводгоспу №219-б його було передано на баланс міжрайонних управлінь водного господарства Запорізького обласного управління водного господарства. На балансі Кам`янець-Подільського міжрайонного управління водного господарства залишилися лише порожні приміщення колишньої міжгосподарської зрошувальної системи "Гораївка".

Водночас, при розгляді даної справи судом встановлено, що відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 18.01.2018 №12 "Про реорганізацію Кам`янець-Подільського міжрайонного управління водного господарства" Кам`янець-Подільське міжрайонне управління водного господарства реорганізоване шляхом приєднання до Хмельницького обласного управління водного господарства, яке є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків, а також майна Кам`янець-Подільського МУВГ.

08 серпня 2018 року Держводагентством затверджено передавальний акт про передачу з балансу реорганізованого Кам`янець-Подільського МУВГ на баланс правонаступника - Хмельницького облводресурсів, всіх майнових прав, активів та пасивів.

Згідно пунктів 32-36 додатку 1 до передавального акту по рахунку 1013 "Будівлі, споруди та передавальні пристрої", на баланс правонаступника передано будівлі прохідної насосної станції І-го підйому, насосної станції І-го підйому, насосної станції ІІ-го підйому, водозабір "Гораївка" та центральна зрошувальна система "Гораївка".

В актах приймання-передачі основних засобів зазначено відомості про те, що дані об`єкти являють собою будівлі, в яких відсутнє насосно-силове устаткування та обладнання, а центральна зрошувальна система "Гораївка" являє собою магістральний трубопровід, виконаний із сталевих та азбестоцементних труб діаметром 400, який проходить від насосної станції І-го підйому до насосної станції ІІ-го підйому.

Згідно пунктів 25, 26 додатку 2 до передавального акту по рахунку 1014 "Машини та обладнання", на баланс Хмельницького облводресурсів передано дві електропідстанції 35/1000 щодо яких в актах приймання-передачі основних засобів у короткій характеристиці об`єктів зазначено про те, що вони розташовані на території насосних станцій без трансформаторів.

Зазначені документи підтверджують факт передачі на баланс Хмельницького облводресурсів (перейменоване на Регіональний офіс водних ресурсів у Хмельницькій області згідно наказу Держводагентства від 10.08.2018 р. № 586) лише будівель та ту обставину, що електропідстанції являють собою лише огороджені майданчики з відсутніми трансформаторами.

При цьому, суд відхиляє доводи прокурора про наявність в електропідстанції НС-І трансформатора, так як в актах приймання-передачі основних засобів від 02.05.2018 чітко зазначено про відсутність в обох електричних підстанціях трансформаторів, а належних доказів, які б підтверджували зворотне, прокурором суду не надано. Зі змісту наказу ФДМУ від 25.05.2021 №877, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 22.09.2021, акту приймання-передавання майна від 30.09.2021 також вбачається, що трансформатор не входив до складу об`єктів приватизації.

Викладене свідчить про відсутність інфраструктури й устаткування для підведення води від джерела до сільськогосподарських культур, а отже про припинення існування міжгосподарської зрошувальної системи, так як здійснення основної цілі міжгосподарської зрошувальної системи "Гораївка", подача, розподіл та відведення води, на момент прийняття спірних наказів Фонду державного майна України та його регіональних відділень про віднесення спірного майнового комплексу до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, та прийняття рішення про його приватизацію, було не можливо.

Суд також не може взяти до уваги доводи прокурора про те, що наявними у матеріалах справи технічними паспортами по 6-ти об`єктах нежитлових будівель та споруд за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, які виготовлені 27.10.2020 КП "Хмельницьке бюро технічної інвентаризації" за замовленням Державного агентства водних ресурсів України, підтверджується належний та справний стан об`єктів нерухомого майна, що входять до об`єкту малої приватизації.

Так, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 №127: технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру); технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Отже, технічний паспорт не підтверджує право власності на майно та не засвідчує технічну справність та придатність до використання за цільовим призначенням інженерних споруд та обладнання, що знаходиться у приміщеннях нерухомого майна, щодо якого проводиться інвентаризація, а лише містить інформацію про його місцезнаходження (адресу), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт, тощо.

При цьому суд відзначає, що поняття технічні характеристики нерухомого майна (тобто план та опис об`єкту нерухомого майна, перелік приміщень, що входять до об`єкту нерухомого майна, їх площа, опис конструктивних елементів приміщення - фундамент, стіни, підлога, перекриття тощо) не є тотожнім із технічним станом окремих об`єктів інженерної інфраструктури, тобто наявність або відсутність у таких приміщеннях поливних труб, трубопровідної техніки, гідротехнічних споруд, у тому числі, насосно-силового обладнання, трансформаторів тощо, а також перебування такого обладнання у робочому стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

Відтак, проведене 27.10.2020 КП "Хмельницьке бюро технічної інвентаризації" обстеження нежитлових будівель та споруд із виготовленням технічних паспортів об`єктів не є доказом того, що міжгосподарська зрошувальна система "Гораївка" здатна здійснювати подачу, розподіл та відведення води, оскільки група вищевказаних інвентарних об`єктів являє собою об`єкти нерухомості без трансформаторів, вимірювальних приладів, вимикачів, насосно-силового обладнання тощо.

Таким чином, в сукупності з іншими наявними у справі доказами, а саме: спільним рішенням Мінагрополітики, Держкомзему та Держводгоспу від 10.12.2010 №22718/13/7-10, інвентарними картками та описами, свідоцтвами органів БТІ та витягами з Державного реєстру на речових прав нерухоме майно та їх обтяжень, підтверджується та обставина, що міжгосподарська меліоративна мережа "Гораївка" не працює та фактично не існує, частини збудованої у 1987 році міжгосподарської меліоративної системи, які належали Державному спеціалізованому сільськогосподарському підприємству "Староушицький" та колгоспу імені Суворова, с. Грушка, Кам`янець- Подільського району Хмельницької області, знищені, сільськогосподарські угіддя переведені у богарні ще у 2010 році, міжгосподарська меліоративна мережа "Гораївка" фактично припинила своє існування ще з 2010 року, а тому вказані об`єкти інженерної інфраструктури не можуть бути віднесені до об`єктів міжгосподарських меліоративних мереж.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що до групи інвентарних об`єктів за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, входять лише будівлі та об`єкти нерухомого майна, які не є водними об`єктами та не відносяться до водогосподарських каналів комплексного призначення, гідротехнічних споруд тощо, а тому, за висновком суду, спірне нерухоме майно, що є об`єктом малої приватизації, не відноситься до об`єктів інженерної інфраструктури діючих загальнодержавних та міжгосподарських зрошувальних систем.

Система зрошення є цільною системою та здійснює функціональне призначення за умови існування інфраструктури й устаткування для підведення води від джерела до сільськогосподарських культур лише у разі наявності діючої системи насосних станцій, електродвигунів та єдиної цільної розгалуженої системи труб у робочому стані, чого у даному випадку прокурором не доведено і судом під час розгляду справи не встановлено.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №647/405/16.

Відтак, твердження прокурора про те, що у зв`язку із збереженням та існуванням окремих об`єктів інженерної інфраструктури колишньої міжгосподарської зрошувальної системи "Гораївка" не можна стверджувати про припинення існування міжгосподарської зрошувальної системи є безпідставним, оскільки згідно матеріалів справи судом встановлено, що основні меліоративні фонди були списані ще в 2010 році, на елементи зрошувальної системи нараховано 100% амортизаційних відрахувань, поливна техніка та насосно-силове обладнання відпрацювало нормативний термін, поливні труби мають значні пошкодження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на той факт, що сільськогосподарські виробники, які використовували меліоративну систему "Гораївка", були ліквідовані, сама меліоративна система припинила функціонування як цілісна інфраструктура, суд приходить до висновку, що об`єкт малої приватизації, який розташований за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, на момент включення його до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, не відносився до об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які не підлягають приватизації, а тому спірний наказ Фонду державного майна України від 25.05.2021 №877, на підставі якого було включено нерухоме майно водозбору та центральної зрошувальної системи "Гораївка" до переліку об`єктів малої приватизації, а також наказ РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях від 29.07.2021 №1179 про приватизацію об`єкта малої приватизації прийнято без порушення вимог чинного приватизаційного законодавства.

Поряд з цим, судом встановлено, що 22.03.2012 року між РВ ФДМУ по Хмельницькій області (орендодавець) та ТОВ "Водограй-плюс" (орендар) було укладено договір №1260 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (зі змінами та доповненнями), відповідно до пункту 1.1 та 1.2 якого частину складових об`єкта малої приватизації, а саме прохідна при НС-1, загальна площа 42,0 кв. м; прохідна при НС-2, загальна площа 49,0 кв. м; будівля насосної станції 1-го підйому, загальна площа 120,8 кв. м; будівля насосної станції 2-го підйому, загальна площа 131,5 кв. м; будівля ЗРУ, загальна площа 161,9 кв. м. передано в оренду ТОВ "Водограй-плюс" з метою розміщення складських приміщень та здійснення крапельного зрошення та розміщення складських приміщень.

27.08.2018 Державним агентством водних ресурсів України сектором у Хмельницькій області видано ТОВ "Водограй-плюс" дозвіл на спеціальне водокористування на виробничі потреби (краплинне зрошення плодово-ягідних культур) №374/ХМ/49д-18, копія якого наявна в матеріалах справи.

За твердженням прокурора, факт користування ТОВ "Водограй-плюс" господарським комплексом водозабору "Гораївка" на підставі договору оренди від 22.03.2012, наявність дозволу спеціального водокористування від 27.08.2018 та здійснення ТОВ "Водограй-плюс" господарської діяльності - садівництво із використанням вказаного у договорі оренди майна, свідчить про існування та використання за призначенням окремих об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка".

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування (частина 1 статті 49 Водного кодексу України).

Отже, спеціальне водокористування на підставі дозволу на спеціальне водокористування передбачає право водокористувача на використання водних об`єктів для здійснення господарської діяльності по забору води та скидання забруднюючих речовин.

Таким чином, факт отримання орендарем дозволу №374/ХМ/49д-18 від 27.08.2018 на спеціальне водокористування підтверджує лише право ТОВ "Водограй-плюс" здійснювати забір води з Дністровського водосховища біля с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

Відповідно до статті 44 Водного кодексу України встановлено обов`язки водокористувачів, пунктами 7 та 11 якої, зокрема, зобов`язано водокористувачів подавати звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами та своєчасно сплачувати збори за спеціальне водокористування.

Відповідний обов`язок також встановлений у дозволі №374/ХМ/49д-18 від 27.08.2018, а саме: водокористувач зобов`язаний щорічно, не пізніше 01 лютого наступного за звітним року подавати звіти за формою №2ТП-водгосп (річна) Хмельницькому обласному управлінню водних ресурсів (перейменованого у Регіональний офіс водних ресурсів у Хмельницькій області).

Однак, суду не надано доказів реалізації орендарем свого права на спеціальне водокористування та доказів здійснення фактичного забору води для садівничих потреб, а саме: звітів за формою №2ТП-водгосп (річна) за 2018-2021 роки з відмітками про їх отримання та опрацювання РОВР у Хмельницькій області.

До того ж, із змісту дозволу вбачається, що фактичним місцем забору води встановлено Дністровське водосховище біля с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району, на водогосподарській ділянці М 5.2.0.07 р. Дністер від гирла р. Серед до г/п Могилів-Подільський (виключаючи р. Збруч).

Отже, вказаний дозвіл не підтверджує здійснення ТОВ "Водограй-плюс" забору води з міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка" за адресою: вул. Садова, 36а, с, Гораївка, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область.

У свою чергу, встановлення орендарем - ТОВ "Водограй-плюс" власного обладнання для здійснення крапельного зрошення власних земель, тобто земель одного товаровиробника, додатково підтверджує факт відсутності діючої як меліоративної системи в цілому міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка", так і окремих об`єктів її інженерної інфраструктури.

При цьому, суд критично сприймає висновок прокурора про те, що ухвала Хмельницького апеляційного суду від 18.08.2022 у кримінальній справі №676/6592/21 підтверджує законність використання ТОВ "Водограй-плюс" майнового комплексу 2 у складі: електричних підстанцій 35/1000 на території насосних підстанцій, водозабору "Гораївка", регулюючого басейну та центральної зрошувальної системи "Гораївка" та визнає дозвіл на спеціальне водокористування від 27.08.2018 №374/ХМ/49д-18 підставою для користування державним майном, оскільки зі змісту даної ухвали вбачається, що орендарем ТОВ "Водограй-плюс" було встановлено власний насос для здійснення водозабору, що, в свою чергу, підтверджує факт перебування зрошувальної системи "Гораївка" у неробочому та не придатному для використання стані.

Поряд з цим, ТОВ "Водограй-плюс" було подано висновок експертної комісії від 15.12.2022, складений Інститутом водних проблем і меліорації на замовлення ТОВ "Водограй-плюс" за наслідками проведення експертизи об`єктів нерухомості за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в якому зазначено, що об`єкт нерухомості, а саме: будівля прохідної НС-1 загальною площею 42,0 кв.м. (реєстровий номер 22777031.36.ИЕНГЦЖ019); будівля прохідної НС-2 (входить в склад насосної станції 2-го підйому) загальною площею 49,0 кв.м.; будівля насосної станції 1-го підйому загальною площею 120,8 кв.м. (реєстровий номер 22777031.35.ТТПШШТ202); будівля насосної станції 2-го підйому загальною площею -131,5 кв.м, (реєстровий номер 22777031.32.ТТПШШТ203); будівля розподільчого устаткування (входить в склад водозабору Гораївка) площею 161,9 кв.м, що знаходиться за адресою вул. садова, 36а, с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, є складовими побудованої за часів УРСР меліоративної системи, а зважаючи на їх територіальне розміщення с. Гораївка саме міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка", і в сьогоднішній час продовжують використовуватися та, що об`єкти нерухомості мають технічні можливості використання і використовуються як гідротехнічні споруди меліоративної системи, а саме: для поливу багаторічних насаджень на площі 90,00 га. Їх технічні характеристики дозволяють розширити площі зрошення до 1000,00 га.

Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд відзначає, що експертний висновок має відповідати вимогам, визначеним у статті 98 Господарського процесуального кодексу України, та оцінюватися з урахуванням вимог статті 104 цього Кодексу

У відповідності до статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

При цьому, згідно з частиною 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

В свою чергу, проведення експертизи на замовлення учасників справи регламентовано статтею 101 ГПК України, згідно з якою учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (частина 5 статті 101 ГПК України).

Отже, відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як і відсутність вказівки про те, що він підготовлений для суду, тягне за собою неналежність експертного висновку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/1029/18.

Позаяк, висновок експертної комісії від 15.12.2022 не містить вказівки на те, що його підготовлено для подання до суду, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, особи, які входять до складу комісії, яка надала висновки, не є спеціалістами в розумінні норм процесуального закону, адже відповідно до статті 71 ГПК України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів. У той час, як даний експертний висновок складений фахівцями, які не включені до Реєстру атестованих судових експертів, що не відповідає вимогам частини 1 статті 7, статті 10 Закону України "Про судову експертизу", відповідно до якого судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, поданий третьою особою-2 висновок експертної комісії може вважатись лише письмовим доказом у справі та відповідно до статті 86 ГПК України оцінюватись судом окремо з точки зору його належності, допустимості, достовірності та в сукупності з іншими доказами з точки зору вірогідності і взаємного зв`язку доказів.

Дослідивши наданий ТОВ "Водограй-плюс" висновок експертної комісії у сукупності з іншими матеріалами справи та поданими сторонами доказами, суд відзначає, що зазначений висновок в розумінні положень Закону України "Про меліорацію земель" не підтверджує наявність у орендованому нерухомому майні по вул. Садова, 36а, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області ознак міжгосподарської меліоративної системи, а підтверджує факт використання ТОВ "Водограй-плюс" орендованих об`єктів за цільовим призначенням та проведення зрошення на 90 га землі лише одного сільськогосподарського товаровиробника - ТОВ "Водограй-плюс".

Тоді як, наявні у справі докази підтверджують факт будівництва міжгосподарської меліоративної системи "Гораївка", призначенням якої було здійснення зрошення 788 га сільськогосподарських угідь двох сільськогосподарських підприємств.

Крім того, наведеним висновком підтверджується факт встановлення орендарем ТОВ "Водограй-плюс" власного насосно-силового обладнання (країна виробник - Італія) для забору та подачі води, поливних трубопроводів ізраїльського виробництва, що спростовує твердження прокурора про наявність в електропідстанції НС-І трансформатора, оскільки у висновку зазначається лише про те, що електростанція під`єднана до високовольтної ЛЕП та огороджена парканом.

Таким чином, складений висновок експертної комісії підтверджує ту обставину, що наразі зрошення відбувається лише на сільськогосподарських угіддях ТОВ "Водограй-плюс", що складає 90 га, що, в свою чергу, свідчить про те, що міжгосподарська меліоративна мережа "Гораївка" фактично припинила своє існування та не придатна для виконання своєї основної цілі - зрошування сільськогосподарських угідь площею 788 га двох сільськогосподарських підприємств.

У той же час, відхиляє суд і доводи прокурора про те, що стартова ціна об`єкта малої приватизації визначена аукціонною комісією РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях з порушенням норм законодавства про приватизацію.

Так, відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Механізм проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації (далі - об`єкт приватизації) з використанням електронної торгової системи, визначення переможця за результатами електронного аукціону, розміру та порядку внесення плати за участь в електронному аукціоні, а також визначення додаткових умов продажу відповідно до положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено Порядком проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 (далі - Порядок №432).

10.09.2021 року відбувся електронний аукціон №UA-PS-2021-08-11-000019-2 з продажу об`єкта малої приватизації, що знаходиться за адресою вул. Садова, 36а, с. Гораївка, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область.

Відповідно до Інформаційного повідомлення Управління забезпечення реалізації повноважень у Хмельницькій області РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях від 03.08.2021 про продаж об`єкта малої приватизації, стартова ціна об`єкта аукціону визначена у розмірі 888866,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" стартова ціна об`єкта малої приватизації визначається аукціонною комісією на рівні балансової вартості об`єкта (активів об`єкта) малої приватизації. У разі відсутності балансової вартості об`єкта (активів об`єкта) малої приватизації така вартість встановлюється аукціонною комісією на підставі вартості, визначеної відповідно до Методики оцінки, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення щодо визначення стартової ціни, передбачені пунктом 22 Порядку №432, відповідно до якого аукціонна комісія визначає стартову ціну об`єкта приватизації на підставі балансової вартості, визначеної згідно з даними фінансової звітності (у разі відсутності балансової вартості - на підставі вартості, визначеної відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 №1891).

Відповідно до пункту 1 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 ця методика застосовується для проведення оцінки об`єктів державної і комунальної власності, які відповідно до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" належать до об`єктів малої приватизації (за умови відсутності балансової вартості об`єктів державної (комунальної) власності);

Отже, спосіб визначення вартості об`єкта малої приватизації за результатами проведення незалежної експертної оцінки застосовується лише тоді, коли балансова вартість об`єкта відсутня.

У даному випадку, за матеріалами справи судом встановлено, що балансова вартість об`єкта малої приватизації - нерухомого майна, яке знаходиться за адресою вул. Садова, 36а, с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, була визначена на підставі довідки балансоутримувача - Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області, а саме: довідки про балансову вартість майна від 30.06.2021, згідно з якою балансова вартість нерухомого майна станом на 30.06.2021 становить 888866,00 грн та висновку про вартість об`єкта оцінки і протоколу засідання комісії з прийняття управлінських рішень щодо майна, яке перебуває в оперативному управлінні та на балансі РОВР у Хмельницькій області №2 від 22.04.2021.

Таким чином, оскільки балансоутримувачу була відома балансова вартість державного майна, підстави для проведення незалежної оцінки об`єкта малої приватизації були відсутні, здійснення такої оцінки майна не є обов`язковою умовою для виставлення такого об`єкта на аукціон, а тому суд не приймає до уваги доводи прокурора про незаконність визначення стартової ціни об`єкта малої приватизації на підставі означеної довідки про балансову вартість майна від 30.06.2021, а не за результатами незалежної оцінки.

Суд також зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі" від 12.10.2010 №1202, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.11.2010 №1017/18312, об`єкт основних засобів може переоцінюватися, якщо залишкова вартість цього об`єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на річну дату балансу.

Порогом суттєвості для проведення переоцінки об`єктів основних засобів приймається величина, що дорівнює 10-відсотковому відхиленню залишкової вартості об`єктів основних засобів від їх справедливої вартості (пункт 4 розділу ІІІ вказаного Наказу).

Переоцінена первісна вартість та сума зносу об`єкта основних засобів визначаються множенням відповідно первісної вартості і суми зносу об`єкта основних засобів на індекс переоцінки. Індекс переоцінки визначається діленням справедливої вартості об`єкта, який переоцінюється, на його залишкову вартість (пункт 5 розділу ІІІ вказаного Наказу).

При цьому, як вбачається з листа Міністерства фінансів України від 07.04.2015 №31-11420-07-5/12145 чинне законодавство не вимагає проводити переоцінку об`єктів основних засобів в обов`язковому порядку навіть за наявності для цього підстав. Тобто проведення переоцінки основних засобів є правом, а не обов`язком бюджетної установи.

Відтак, стартова ціна об`єкта приватизації у даній справі визначалась на рівні балансової вартості об`єкта приватизації, що не суперечить положенням частини 4 статті 22 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", оскільки даний закон не зобов`язує здійснювати переоцінку балансоутримувачем об`єкта малої приватизації та не встановлює будь-яких обмежень щодо його вартості при продажу об`єкта з аукціону.

У свою чергу, судом за матеріалів справи встановлено, що було проведено оцінку об`єкта малої приватизації із визначенням ринкової вартості об`єкта і відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки станом на 31.10.2020, складеного фізичною особою-підприємцем Трубач А.С., сукупна вартість об`єкта становить - 369112,00 грн.

З протоколу засідання комісії з прийняття управлінських рішень щодо майна, яке перебуває в оперативному управлінні та на балансі РОВР у Хмельницькій області №2 від 22.04.2021, вбачається, що згідно даних бухгалтерського обліку майно має 100% знос та обліковується за ліквідаційною вартістю, яка є незначною - 36681,40 грн. для 10-ти об`єктів нерухомості.

У той же час, з метою встановлення справедливої (переоціненої) вартості майна, комісією було встановлено залишкову балансову вартість майнових комплексів, що знаходяться за адресою вул. Садова, 36а, с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, станом на 22.04.2021, яка для спірного об`єкта малої приватизації склала 888866,00 грн.

Отже, РО ВР у Хмельницькій області відповідно до протоколу №2 від 22.04.2021, здійснивши переоцінку вартості майна, збільшив ціну об`єкта малої приватизації у порівнянні з висновком про оцінку об`єкта від 31.10.2020 більш ніж у два рази.

За таких обставин, суд відзначає, що балансова вартість приватизованого майна, що є предметом спору, була визначена комісією з прийняття управлінських рішень щодо майна, яке перебуває в оперативному управління та на балансі РОВР у Хмельницькій області, 22.04.2021 згідно з вимогами Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі.

На підставі викладеного суд відзначає, що Регіональним офісом водних ресурсів у Хмельницькій області під час підготовки до приватизації майнових комплексів, що знаходяться за адресою вул. Садова, 36а, с. Гораївка, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, не було допущено порушень чинного законодавства про приватизацію та бухгалтерський облік, а заперечення прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначено способи захисту порушених цивільних прав (визнання правочину недійсним, визнання недійсними актів органів державної влади тощо).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Позаяк, у даному випадку, з урахуванням вище встановлених судом обставин, прокурором не доведено факту порушення вимог чинного приватизаційного законодавства під час внесення спірного майна до переліку об`єктів, які підлягають приватизації та при визначенні стартової ціни об`єкта малої приватизації на підставі його балансової вартості, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що оскаржувані накази Фонду державного майна України та його регіональних відділень прийняті вказаними органами з дотриманням вимог статті 4, 11, 22 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з цим, за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.09.2021 за №6872 об`єкта малої приватизації - майнового комплексу, що знаходиться по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області і як наслідок повернення майна у державну власність.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу, між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Як встановлено судом за матеріалами справи, за результатами проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-08-11-000019-2, який відбувся 10.09.2021, на підставі протоколу про результати електронного аукціону від 14.09.2021 та наказу РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях №1567 від 15.09.2021, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004" та РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 22.09.2021 за №6872, який став обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №910/17376/19, від 22.07.2021 у справі №911/2768/20 та від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17 та у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №917/2031/19 та від 17.08.2021 у справі №904/4885/20.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №905/2307/21 (905/496/22), від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19(910/20867/17), від 17.06.2020 у справі №910/12712/19 та від 28.11.2019 у справі №910/8357/18.

Відповідно до положень частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Тобто, виходячи з наведених приписів, позивач звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, на момент його вчинення.

У даному випадку, оспорюваний договір було укладено в процесі приватизації державного майна за наслідками проведення електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації, а саме комплексу, загальною площею 505,2 кв. м у складі: прохідна при НС-І, А, загальна площа 42,0 кв. м; прохідна при НС-ІІ, Б, загальна площа 49,0 кв. м; НС-І (насосна станція І-го підйому), В, загальна площа 120,8 кв. м; НС-ІІ (насосна станція ІІ-го підйому), Г, загальна площа 131,5 кв. м; будівля ЗРУ, Д, загальна площа 161,9 кв. м; 2. Комплекс, загальною площею 2978,1 кв. м у складі: електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції ІІ-го підйому), 1, загальна площа 130,7 кв. м; електропідстанція 35/1000 (знаходиться на території насосної підстанції І-го підйому), 2, загальна площа 127,4 кв. м; водозабір "Гораївка", 3; регулюючий басейн (знаходиться на території насосної станції ІІ-го підйому), 4, загальна площа 2720,0 кв. м; центральна зрошувальна система "Гораївка" (магістральний підземний трубопровід від насосної станції І-го підйому до насосної станції ІІ-го підйому), 5 (далі - об`єкт малої приватизації), що розташований по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та перебуває на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області.

Прокурор, в обґрунтування позовних вимог в цій частині, посилається на те, що оспорюваний договір був укладений з порушенням вимог законодавства про приватизацію, зважаючи на законодавчо визначену заборону щодо приватизації об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних мереж та протиправністю визначення стартової ціни об`єкта приватизації на підставі його балансової вартості.

Однак, як встановлено судом вище, проведення електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації відбулося на підставі Наказу Фонду державного майна України від 25.05.2021 №877 та Наказу РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях від 29.07.2021 № 1179 про приватизацію об`єкта малої приватизації, які були прийняті органами приватизації відповідно до норм чинного законодавства та в межах наданих їм законом повноважень, виставлене для продажу на електронному аукціоні державне майно - об`єкт малої приватизації за адресою вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, не відносилось до об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем та при проведенні електронного аукціону аукціонною комісією не було допущено порушень вимог законодавства про приватизацію та бухгалтерський облік, зокрема, в частині визначення балансової вартості та стартової ціни об`єкта малої приватизації.

За таких обставин, за висновком суду спірний договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації відповідає актам цивільного та господарського законодавства, а його зміст не порушує імперативних норм Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" щодо заборони приватизації об`єктів інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем та вимог чинного законодавства щодо порядку визначення ціни продажу.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про не відповідність оспорюваного договору вимогам чинного законодавства на час його укладення суду надано не було.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.09.2021 за №6872 об`єкта малої приватизації - майнового комплексу, що знаходиться по вул. Садова, 36а у с. Гораївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області .

Відповідно до частини 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відтак, оскільки позовна вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004" повернути за актом приймання-передачі державі в особі Державного агентства водних ресурсів України об`єкт малої приватизації є похідною позовною вимогою, то з урахуванням висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 22.09.2021 за №6872, в її задоволенні слід також відмовити.

Водночас суд відзначає, що в силу статей 387, 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Матеріалами справи підтверджується, що об`єкт малої приватизації набутий ТОВ "Ситний двір 2004" на законних підставах та з волі власника, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог прокурора про витребування об`єкта приватизації та повернення приватизованого майна державі за актом приймання-передачі.

При цьому, як підтверджується наявними у справі матеріалами, спірний майновий комплекс потребував капітального ремонту, не використовувався та не планувався до використання в основній діяльності РО ВР у Хмельницькій області, а витрати на його утримання призводили до нераціонального використання державних коштів, а відтак відчуження неліквідного майна, утримання якого призводило до перевитрат бюджетних коштів, було здійснено за ініціативою держави в особі органу управління на досягнення встановленої ч. 1 ст. 2 Закону мети приватизації, а саме: зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду даної справи ні прокурором, ні позивачем не доведено суду порушення вимог чинного законодавства під час підготовки та проведення процедури приватизації спірного майна.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 76-80, 86, 129, 202, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Державного агентства водних ресурсів України до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситний двір 2004" про визнання недійсними наказів, договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації та його повернення у державну власність відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2023.

Суддя Т.В. Васильченко