ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 року м. Дніпро Справа № 904/4976/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіної Е.В., Іванова О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023р.

(суддя Дупляк С.А., м. Дніпро) у справі

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Гавриленко Інесси Валеріївни

про стягнення грошових коштів, у розмірі 59 151,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до господарського суду з позовною заявою від б/д за вих. б/н до Фізичної особи-підприємця Гавриленко Інесси Валеріївни, про стягнення 59 151,58 грн., з яких 46 544,28 грн. основної заборгованості, 6150,71 грн. пені, 754,39 грн. трьох процентів річних та 5 702,20 грн. інфляційних втрат. Фактичною підставою позовних вимог визначено договір про постачання теплової енергії від 05.05.2016р. № 010781.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наявними у справі письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором, а тому з відповідача підлягають стягненню сума заборгованості і нараховані на неї пеня, проценти річні та інфляційні втрати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023р. позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради 43 794,28 грн. основної заборгованості, 5301,46 грн. пені, 754,39 грн. трьох процентів річних, 5 702,20 грн. інфляційних втрат, 2 329,91 грн. судового збору. В решті позовних вимог, про стягнення 2750,00 грн. основної заборгованості та 849,25 грн. пені відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6 150,71 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнит дану позовну вимогу у повному обсязі. Одночасно, в апеляційнй скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, з посиланням на те, що повний текст оскаржуваного рішення ним отримано лише 24.02.2023р., що підтверджується відповідним доказами.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, в сумі 849,25 грн.

Зокрема, Скаржник звертає увагу на те, що обгрунтовуючи відмову в задоволенні позовної вимоги, про стягнення пені в зазначеній частині, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що суд розцінює дії позивача з направлення відповідачу рахунків, за період з жовтня 2019 року до березня 2022 року, як такі, що спрямовані на перенесення строків для нарахування пені.

Скаржник зазначає, що гіпотетична мета такого спрямування на перенесення строків не зрозуміла і не вказана в тексті оскаржуваного рішення, тому таке розцінювання вважає безпідставним та необгрунтованим.

Скаржник вважає, шо судом першої інстанції невірно застосовано приписи ст. 232 ГК України, що призвело до невірного вирішення справи по суті, оскільки нарахування пені Позивачем не здійснювалось понад шість місяців, таке нарахування не спирається на приписи зазначеного Закону. З огляду на це, Скаржник вважає що при вирішенні даної справи судом першої інстанції було застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції встановлено, що рахунки Відповідач має оплатити протягом п`яти днів з дня їх одержання. Ним не встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється раніше фактичного отримання рахунків. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Отже, Відповідач мав право оплатити отримані рахунки продовж 5 днів з дати їх отримання. До їх отримання обов`язку кінцевого розрахунку за постачання тепла у Відповідача не виникає. Разом з тим, матеріали справи містять розрахунки суми пені, відповідно до яких нарахування пені починається від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, а саме - першим днем нарахування є день наступний за граничним днем для внесення плати, тобто шостий день з дати отримання рахунку. Початок такого перебігу не змінений.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.03.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Іванова О.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2023р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023р. у справі № 904/4976/22 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 721 грн. 50 коп..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2023р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

05.05.2016р. між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» (далі енергопостачальна компанія) та відповідачем (далі відповідач, споживач) був укладений договір № 010781 про постачання теплової енергії (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 за цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Обидві сторони зобов`язуються керуватися цим договором та діючим законодавством України.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 05.05.2019р., але в будь-якому випадку до повного виконання фінансових зобов`язань (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.2, договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийнятті рішення господарським судом; ліквідації сторін.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016р. №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання (арк. 88, том 1).

У зв`язку із зміною у структурі енергопостачальної організації, що пов`язана із передачею основних засобів, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016р. №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", наказу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" від 05.09.2016р. № 320 "Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП "Теплоенерго", актів приймання - передачі об`єктів, ст.ст. 512-514, 520-521, 631 ЦК України, до матеріалів справи долучено додаткову угоду № ___ до договору № 010781 від «__» __________ 2016 (додаткова угода) (арк. 21, том 1), яка складена між енергопостачальною компанією, позивачем та відповідачем, проте підпис відповідача на ній відсутній.

Згідно з п. 3.232, вказана додаткова угода набуває чинності відповідно до ст. 631 ЦК України з 14.09.2016р. і вважається невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії.

Умовами п.п. 1.1.1, 1.1.2 додаткової угоди передбачено перехід прав, зобов`язань та відповідальності за основним договором до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації до набрання чинності цією угодою, та до споживача перед новою енергопостачальною організацією в тому обсязі, в якому вони належали споживачу до набрання чинності цією угодою.

На підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.07.2017р. №24/23 "Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП "Дніпровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" було здійснено передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії на баланс Комунального підприємства "Теплоенерго".

Рішеннями Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.10.2021р. №1103 та від 29.10.2021р. №1137 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії КП "Теплоенерго"" установлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії КП "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (арк. 86-87, том 1).

Рішенням Дніпровської міської ради від 22.12.2021р. №79/14 "Про затвердження статуту КП "Теплоенерго" у новій редакції у зв`язку із збільшенням статутного капіталу" затверджено статут Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради у новій редакції у зв`язку із збільшенням статутного капіталу на 57.800.000,00 грн. (арк. 91, том 1).

Також в матеріалах справи наявні розпорядження Дніпровського міського голови про початок та закінчення опалювального періоду, а саме:

2019 рік:

розпорядження Дніпровського міського голови від 17.10.2019р. № 1661-р "Про початок опалювального сезону 2019 - 2020 рр. у м. Дніпрі" (арк. 78, том 1);

розпорядження Дніпровського міського голови від 30.03.2020 р.№ 355-р "Про закінчення опалювального сезону 2019 - 2020 рр. у м. Дніпрі" (арк. 79, том 1);

2020 рік:

розпорядження Дніпровського міського голови від 28.10.2020р. № 1267-р "Про початок опалювального сезону 2020 - 2021 рр. у м. Дніпрі" (арк. 80, том 1);

розпорядження Дніпровського міського голови від 30.03.2021р. № 155-р "Про закінчення опалювального сезону 2020 - 2021 рр. у м. Дніпрі" (арк. 80 зворот, том 1);

2021 рік:

розпорядження Дніпровського міського голови від 19.10.2021р. № 1-19/10-р "Про початок опалювального сезону 2021 - 2022 рр. у м. Дніпрі" (арк. 81, том 1);

розпорядження Дніпровського міського голови від 31.03.2022р. № 1-31/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2021 - 2022 рр. у м. Дніпрі" (арк. 81 зворот, том 1).

На виконання умов договору, позивач, у період з жовтня 2019 р. по березень 2022 р., поставив відповідачу теплову енергію, на загальну суму 46.544,28 грн., що підтверджується надісланими позивачем відповідачу рахунками, а саме:

рахунок № 010781 від 31.10.2019р. за жовтень 2019 р., на суму 67,00 грн. (арк. 23, том 1);

рахунок № 010781 від 30.11.2019р. за листопад 2019 р., на суму 1.162,07 грн. (арк. 24, том 1);

рахунок № 010781 від 31.12.2019р. за грудень 2019 р., на суму 1.420,92 грн. (арк. 25, том 1);

рахунок № 010781 від 31.01.2020 р. за січень 2020 р., на суму 1.584,15 грн. (арк. 26, том 1);

рахунок № 010781 від 29.02.2020р. за лютий 2020 р., на суму 1.352,58 грн. (арк. 27, том 1);

рахунок № 010781 від 31.03.2020р. за березень 2020 р., на суму 880,69 грн. (арк. 28, том 1);

рахунок № 010781 від 30.11.2020р. за листопад 2020 р., на суму 1.008,02 грн. (арк. 29, том 1);

рахунок № 010781 від 31.12.2020 р. за грудень 2020 р., на суму 1.811,66 грн. (арк. 30, том 1);

рахунок № 010781 від 31.01.2021р. за січень 2021 р., на суму 1.865,84 грн. (арк. 31, том 1);

рахунок № 010781 від 28.02.2021р. за лютий 2021 р., на суму 1.832,09 грн. (арк. 32, том 1);

рахунок № 010781 від 31.03.2021р. за березень 2021 року на суму 1.528,91 грн (арк. 33, том 1);

рахунок № 010781 від 18.04.2021р. за квітень 2021 р., на суму -952,61 грн. (арк. 34, том 1);

рахунок № 010781 від 31.10.2021р. за жовтень 2021 р., на суму 702,18 грн. (арк. 35, том 1);

рахунок № 010781 від 30.11.2021р. за листопад 2021 р., на суму 5.200,62 грн. (арк. 36, том 1);

рахунок № 010781 від 31.12.2021р. за грудень 2021 р., на суму 6.144,30 грн. (арк. 37, том 1);

рахунок № 010781 від 31.01.2022р. за січень 2022 р., на суму 8.208,84 грн. (арк. 38, том 1);

рахунок № 010781 від 28.02.2021р. за лютий 2022 р., на суму 5.987,58 грн. (арк. 39, том 1);

рахунок № 010781 від 31.03.2022р. за березень 2022 р., на суму 6.739,44 грн. (арк. 40, том 1).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем складено акти прийому-передачі послуг, які підписані позивачем в односторонньому порядку, а саме:

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.10.2019р. за жовтень 2019 р., на суму 67,00 грн. (арк. 41, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2019р. за листопад 2019 р., на суму 1.162,07 грн. (арк. 42, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.12.2019р. за грудень 2019 р., на суму 1.420,92 грн. (арк. 43, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2020р. за січень 2020 р., на суму 1.584,15 грн. (арк. 44, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 29.02.2020р. за лютий 2020 р., на суму 1.352,58 грн. (арк. 45, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2020р. за березень 2020 р., на суму 880,69 грн. (арк. 46, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2020р. за листопад 2020 р, на суму 1.008,02 грн. (арк. 47, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.12.2020р. за грудень 2020 р., на суму 1.811,66 грн. (арк. 48, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2021р. за січень 2021 р., на суму 1.865,84 грн. (арк. 49, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 28.02.2021р. за лютий 2021 р., на суму 1.832,09 грн. (арк. 50, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2021р. за березень 2021 року на суму 1.528,91 грн. (арк. 51, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 18.04.2021р. за квітень 2021 р., на суму -952,61 грн. (арк. 52, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.10.2021р. за жовтень 2021 р., на суму 702,18 грн. (арк. 53, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2021р. за листопад 2021р., на суму 5.200,62 грн. (арк. 54, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.12.2021р. за грудень 2021 р., на суму 6.144,30 грн. (арк. 55, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2022р. за січень 2022 р., на суму 8.208,84 грн. (арк. 56, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 28.02.2022р. за лютий 2022 р., на суму 5.987,58 грн. (арк. 57, том 1);

акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2022р. за березень 2022 р., на суму 6.739,44 грн. (арк. 58, том 1).

Підтвердженням надсилання зазначених рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії споживачу на електронну адресу є довідка від 09.07.2021р. (арк. 59, том 1), яка підписана особисто відповідачем.

Випискою про рух коштів (арк. 70, том 1) підтверджується оплата відповідачем заборгованості у загальному розмірі 2.750,00 грн..

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу (арк. 69, том 1), згідно з якою заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.09.2022р. складає 43 794,28 грн..

В той же час позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, за період з жовтня 2019 р. до березня 2022 р., заборгованість за теплову енергію, у загальному розмірі 46 544,28 грн..

У зв`язку із неналежним виконання з боку відповідач взятих на себе зобов`язань оплати за теплову енергію позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 23.09.2022р. до 03.11.2022р., на загальну суму 6 150,71 грн., 3% річних, у загальному розмірі 754,39 грн., інфляційні втрати, за загальний період прострочення з 10.11.2021р. до 03.11.2022р., на загальну суму 5 702,20 грн..

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

За наслідками розгляду позову Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови в задоволені позовних вимог, про стягнення пені, в сумі 849,25 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, про стягнення основного боргу, у розмірі 2750,00 грн. апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Як зазначалося вище, 05.05.2016р. між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» (далі енергопостачальна компанія) та відповідачем (далі відповідач, споживач) був укладений договір № 010781 про постачання теплової енергії (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 за цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Обидві сторони зобов`язуються керуватися цим договором та діючим законодавством України.

На виконання договору, позивач, у період з жовтня 2019 р. по березень 2022 р., поставив відповідачу теплову енергію, на загальну суму 46 544,28 грн., що підтверджується надісланими позивачем відповідачу рахунками, а саме: рахунок №010781 від 31.10.2019р., за жовтень 2019 р., на суму 67,00 грн.; рахунок № 010781 від 30.11.2019р., за листопад 2019 р., на суму 1.162,07 грн.; рахунок №010781 від 31.12.2019р., за грудень 2019 р., на суму 1 420,92 грн.; рахунок № 010781 від 31.01.2020р., за січень 2020 р., на суму 1 584,15 грн.; рахунок № 010781 від 29.02.2020р., за лютий 2020 р., на суму 1 352,58 грн.; рахунок № 010781 від 31.03.2020р., за березень 2020 р., на суму 880,69 грн.; рахунок № 010781 від 30.11.2020р., за листопад 2020 р., на суму 1 008,02 грн.; рахунок № 010781 від 31.12.2020р., за грудень 2020 р. на суму 1 811,66 грн.; рахунок № 010781 від 31.01.2021р., за січень 2021 р., на суму 1 865,84 грн.; рахунок № 010781 від 28.02.2021р., за лютий 2021 р., на суму 1832,09 грн.; рахунок № 010781 від 31.03.2021р., за березень 2021 р., на суму 1 528,91 грн.; рахунок № 010781 від 18.04.2021р., за квітень 2021 р., на суму 952,61 грн.; рахунок № 010781 від 31.10. 2021р., за жовтень 2021 р., на суму 702,18 грн.; рахунок № 010781 від 30.11. 2021р., за листопад 2021 р., на суму 5200,62 грн.; рахунок № 010781 від 31.12. 2021р., за грудень 2021 р., на суму 6144,30 грн.; рахунок № 010781 від 31.01.2022р., за січень 2022 р., на суму 8208,84 грн.; рахунок № 010781 від 28.02.2021р., за лютий 2022р., на суму 5987,58 грн.; рахунок № 010781 від 31.03.2022р., за березень 2022 р., на суму 6 739,44 грн..

Крім цього, позивачем складено акти прийому-передачі послуг, які підписані позивачем в односторонньому порядку, а саме: акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.10.2019р., за жовтень 2019 р., на суму 67,00 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2019 р., за листопад 2019 р., на суму 1 162,07 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.12.2019р., за грудень 2019 р., на суму 1 420,92 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2020р., за січень 2020 р., на суму 1 584,15 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 29.02.2020р., за лютий 2020 р., на суму 1 352,58 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2020р., за березень 2020 р., на суму 880,69 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2020р., за листопад 2020 р., на суму 1 008,02 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії №010781 від 31.12.2020р., за грудень 2020 р., на суму 1 811,66 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2021р., за січень 2021 р., на суму 1 865,84 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 28.02.2021р., за лютий 2021 р., на суму 1 832,09 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2021р., за березень 2021 р., на суму 1 528,91 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 18.04.2021р., за квітень 2021 р., на суму 952,61 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.10.2021р., за жовтень 2021 р., на суму 702,18 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 30.11.2021р., за листопад 2021 р., на суму 5 200,62 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.12.2021р., за грудень 2021 р., на суму 6 144,30 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.01.2022р., за січень 2022 р., на суму 8 208,84 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 28.02.2022р., за лютий 2022 р., на суму 5 987,58 грн.; акт прийому-передачі теплової енергії № 010781 від 31.03.2022р., за березень 2022 р., на суму 6 739,44 грн..

Згідно з п. 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) прийому-передачі теплової енергії по формі додатку № 5. Отриманий акт прийому-передачі виконаних робіт теплової енергії споживач або представник споживача повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу енергопостачальної організації протягом п`яти днів з дати отримання, датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбутку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів). При повернені підприємством зв`язку рекомендованого листа з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що споживач повідомлений про направлені документи. У разі неотримання енергопостачальною організацією підписаного акту прийому-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у вищезазначений термін, акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Пунктом 7.3 договору визначено, що споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку № 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням із зазначенням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію, відповідно до п. 7.4 договору, проводиться споживачем протягом 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, слідуючого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вони зараховується в рахунок наступних платежів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк оплати теплової енергії поставленої, в період з жовтня 2019 року до березня 2022 р., є таким, що настав.

Доказів оплати теплової енергії поставленої, в період з жовтня 2019 р. до березня 2022 р, на загальну суму 43 794,28 грн. матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.526, ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється ателгпггям, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що в п. 8.2.3 договору визначено, що споживач несе відповідальність, зокрема, у разі несвоєчасної оплати за теплову енергію нараховується пеня у розмірі 1%, але не більше облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню, за загальний період з 23.09.2022р. до 03.11.2022р., на загальну суму 6 150,71 грн..

Контррозрахунку щодо нарахування пені матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача з оплати отриманої теплової енергії за спірним договором, здійснивши перевірку розрахунку пені, визнав обґрунтованим таке нарахування лише, в розмірі 5 301,46 грн..

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення пені, в розмірі 849,25 грн. від заявленої до сягнення пені, у розмірі 6150,71 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач розрахував пеню всупереч положень чинного законодавства, та зазначив, що оскільки зобов`язання відповідача здійснити оплату теплової енергії поставленої у жовтні, листопаді 2019 р. виникло у 2019 році, а не у 2022 році, тому пеня мала нараховуватися з 2019 р., проте з дотриманням визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячного строку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За умовами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, копії рахунків та актів прийому-передачі, за період з жовтня 2019 р. до березня 2022 р., позивач надіслав на адресу відповідача листом з описом вкладень, 14.09.2022р., про що свідчть фіскальний чек та список згрупованих відправлень.

Водночас, позивач послався на положення п. 7.4 договору і нарахував пеню на заборгованість, яка виникла в період з жовтня 2019 р. до березня 2022 р., за загальний період з 23.09.2022р. до 03.11.2022р., на загальну суму 6 150,71 грн..

При цьому, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що положеннями п. 7.4 договору сторонами узгоджено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, слідуючого за розрахунковим.

Таким чином, в силу п. 7.4 договору, позивач зобов`язаний (а не має право) направити на адресу споживача рахунок не пізніше 10 числа місяця, слідуючого за розрахунковим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що рахунок за жовтень 2019 р. позивач був зобов`язаний направити відповідачу не пізніше 10.11.2019р., а не 14.09.2022р. і подальші періоди слід розраховувати за аналогією вказаною судом.

Суд вважає, що зобов`язання відповідача здійснити оплату теплової енергії поставленої у жовтні, листопаді 2019 р. виникло у 2019 р., а не у 2022 р., тому пеня мала нараховуватися з 2019 року, проте з дотриманням визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячного строку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наданий позивачем розрахунок пені виконаний без урахування вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні розміру заявленої до стягнення суми неустойки, у розмірі 849, 25 грн. ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Позивача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023р. у справі № 904/4976/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.Г. Іванов