ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/390/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючий суддя Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю. розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк-3"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігора Сергійовича

про стягнення 36 954 грн. 49 коп.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників

Описова частина:

В квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк-3" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігора Сергійовича про стягнення в сумі 36 954 грн. 49 коп.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/390/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк-3" до відповідача Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігора Сергійовича про стягнення в сумі 36 954 грн. 49 коп. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16 травня 2023 року.

16 травня 2023 року на адресу суду від Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігора Сергійовича надійшло клопотання, в якому останнє просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 16 травня 2023 року відкладено розгляд справи по суті на 30 травня 2023 року.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 16 травня 2023, яка направлялась на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та позовній заяві, а саме: 35602, Рівненська обл., місто Дубно, вул. Довбуша, 7.

Із адреси Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігора Сергійовича повернувся конверт із ухвалою від 16 травня 2023 року, за трек-номером 616 із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 120 ГПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою від 16 травня 2023 для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місця знаходження, відтак суд дійшов висновку, що в розумінні вимог ГПК України вказана ухвала вважається врученою відповідачу належним чином.

Окрім того, сплинув процесуальний строк на подання відповідачем відзиву.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Мотивувальна частина:

24 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк-3" (надалі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Головчицьким Ігорем Сергійовичем про стягнення в сумі 36 954 грн. 49 коп. (надалі - покупець) укладено Договір поставки № 15 (надалі - Договір, а.с. 12-13).

Згідно з пунктом 1.1. Договору постачальник відповідно до умов договору зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товаротранспортних або товарних) (далі - товар), що виписуються на кожну партію Товару та специфікаціях до них.

Ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару вказується в накладних на кожну партію товару і погоджених сторонами відповідних специфікаціях до них (пункт 2.1. Договору).

У відповідності до пункту 2.2. договору, оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, або ж шляхом внесення готівки в касу постачальника, на умовах попередньої оплати в обсязі 100 (сто) % від суми вказаної в рахунку-фактурі отриманої покупцем для оплати.

Згідно з пунктом 2.2.1. Договору покупцю може бути поставлено товар без урахування оплати зазначеної в пункті 2.2. цього договору, а покупець, у разі такої поставки, зобов`язується оплатити поставлений товар протягом одного дня з дати поставки.

Поставка товару здійснюється згідно домовленості сторін (пункт 3.3.Договору).

Сторони узгодили між собою, що право власності на товар виникає у покупця з моменту передачі товару, що підтверджується товарною накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін та довіреністю, виписаною на отримувача товару (пункт 3.4. договору).

Відповідно до пункту 5.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поставив для відповідача товар на загальну суму 248 507 грн. 50 коп., що підтверджується видатковими накладними:

- № 832 від 25 лютого 2022 року на суму 13 000 грн. 00 коп.;

-№ 857 від 28 лютого 2022 року на суму 14 940 грн. 00 коп.;

-№ 867 від 01 березня 2022 року на суму 10 267 грн. 50 коп.;

- № 878 від 02 березня 2022 року на суму 12 747 грн. 50 коп.;

- № 897 від 03 березня 2022 року на суму 11 400 грн. 00 коп.;

- № 932 від 04 березня 2022 року на суму 13 320 грн. 50 коп.;

- № 1007 від 08 березня 2022 року на суму 13 595 грн. 00 коп.;

- № 1076 від 10 березня 2022 року на суму 11 927 грн. 50 коп.;

- № 1096 від 11 березня 2022 року на суму 12 472 грн. 50 коп.;

- № 1221 від 17 березня 2022 року на суму 12 322 грн. 50 коп.;

- № 1236 від 17 березня 2022 року на суму 11 000 грн. 00 коп.;

- № 1255 від 18 березня 2022 року на суму 12 840 грн. 00 коп.;

- № 1320 від 23 березня 2022 року на суму 10 700 грн. 00 коп.;

- № 1362 від 25 березня 2022 року на суму 12 960 грн. 50 коп.;

- № 1412 від 28 березня 2022 року на суму 17 150 грн. 00 коп.;

- № 1437 від 30 березня 2022 року на суму 17 737 грн. 50 коп.;

- № 1483 від 01 квітня 2022 року на суму 18 330 грн. 00 коп.;

- № 1862 від 29 квітня 2022 року на суму 9 400 грн. 00 коп.;

Актом звірки взаємних розрахунків станом за період: 24 лютого 2022 року - 22 березня 2023 року сторони підтвердили факт поставки товару.

Позивач вказує, що за період 24 лютого 2022 року - 22 березня 2023 року, відповідно до видаткових накладних відповідачем сплачено кошти, а саме:

- 28 лютого 2022 року оплачено № 832 від 25 лютого 2022 року на суму 13 000 грн. 00 коп.. (платіжне доручення № 4 від 28 лютого 2022 року);

- 02 березня 2022 року оплачено -№ 857 від 28 лютого 2022 року на суму 14 940 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 5 від 02 березня 2022 року);

- 07 березня 2022 року оплачено -№ 878 від 02 березня 2022 року на суму 12 747 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 8 від 07 березня 2022 року);

- 07 березня 2022 року оплачено -№ 867 від 01 березня 2022 року на суму 10 267 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 7 від 07 березня 2022 року);

- 08 березня 2022 року оплачено -№ 897 від 03 березня 2022 року на суму 11 400 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 9 від 08 березня 2022 року);

- 10 березня 2022 року оплачено -№ 932 від 04 березня 2022 року на суму 13 320 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 11 від 10 березня 2022 року);

- 14 березня 2022 року оплачено -№ 1007 від 08 березня 2022 року на суму 13 595 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 12 від 14 березня 2022 року);

- 15 березня 2022 року оплачено -№ 1076 від 10 березня 2022 року на суму 11 927 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 13 від 15 березня 2022 року);

- 18 березня 2022 року оплачено -№ 1096 від 11 березня 2022 року на суму 12 472 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 14 від 18 березня 2022 року);

- 21 березня 2022 року оплачено -№ 1221від 17 березня 2022 року на суму 12 322 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 16 від 21 березня 2022 року);

- 21 березня 2022 року оплачено -№ 1148 від 14 березня 2022 року на суму 12 397 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 15 від 21 березня 2022 року);

- 24 березня 2022 року оплачено -№ 1236від 17 березня 2022 року на суму 11 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 17 від 24 березня 2022 року);

- 28 березня 2022 року оплачено -№ 1255 від 18 березня 2022 року на суму 12 840 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 18 від 28 березня 2022 року);

- 28 березня 2022 року оплачено -№ 1320 від 23 березня 2022 року на суму 10 700 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 20 від 28 березня 2022 року);

- 01 квітня 2022 року оплачено -№ 1362 від 25 березня 2022 року на суму 12 960 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 21 від 01 квітня 2022 року);

- 04 квітня 2022 року оплачено -№ 1412 від 28 березня 2022 року на суму 17 150 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 22 від 04 квітня 2022 року);

- 29 квітня 2022 року оплачено -№ 1437 від 30 березня 2022 року на суму 17 737 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 23 від 29 квітня 2022 року);

- 03 серпня 2022 року оплачено -№ 1862 від 29 квітня 2022 року на суму 9 400 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 27 від 03 серпня 2022 року).

Як вказує позивач, заборгованість відповідача за отриманий товар складає 18 330 грн. 00 коп.

Позивач 12 липня 2022 року направив відповідачу вимогу № 1 про сплату протермінованих зобов`язань за поставлений товар у розмірі суму 27 730 грн. 00 коп.

На вимогу позивача, Фізична особа-підприємець Головчицький Ігор Сергійович сплатив лише 9 400 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 27 від 03 серпня 2022 року.

Судом встановлено, неоплаченим є товар за видатковою № 1483 від 01 квітня 2022 року на суму 18 330 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак судом встановлено, що господарські операції із постачання товару були проведені. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 18 330 грн. 00 коп.

Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 8 652 грн. 76 коп., нараховану за період з 05 квітня 2022 року по 02 червня 2022 року та з 03 червня 2022 року по 19 квітня 2023 року та 5 499 грн. 00 коп. штрафу (розрахунок АЕС. 4-5).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та визначили у п. 7.2. Договору, що за прострочення оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. При цьому пеня нараховується на весь період прострочення виконання зобов`язання покупцем по оплаті товару - до повного погашення.

Окрім того, сторонами погоджено, що у разі неналежного виконання покупцем своїх обов`язків по оплаті за поставлений товар, він крім пені, зобов`язується сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від несвоєчасно сплаченої суми за товар. Сплата штрафу не звільняє покупця від відповідальності за несвоєчасну оплату, що передбачено для нього пунктом 7.2. Договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені та штрафу долучений позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу встановлено, що останні є арифметично вірними, а тому, зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором пені у розмірі 8 652 грн. 76 коп., та 5 499 грн. 00 коп. штрафу.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 572 грн. 50 коп. 3 % річних та 3 900 грн. 23 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 05 квітня 2022 року до 19 квітня 2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Судом перевірено розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними, а тому, підлягають до задоволення у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 36 954 грн. 49 коп. (з яких: 18 330 грн. 00 коп. - основного боргу, 8 652 грн. 76 коп. - пені, 5 499 грн. 00 коп. штрафу, 572 грн. 50 коп. - 3 % річних та 3 900 грн. 23 коп. інфляційних втрат).

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то розмір судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Головчицького Ігоря Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК-3" (35336, Рівненська область, Рівненський район, село Верхівськ, вулиця Шевченка, 81, ) заборгованість, а саме: 18 330 (вісімнадцять тисяч триста тридцять) 00 коп. основний борг; 8 652 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят дві) 76 коп. пеня; 572 (п`ятсот сімдесят дві) 50 коп. проценти; 3 900 (три тисячі дев`ятсот) 23 коп. інфляційні втрати; 5 499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) 00 коп. штраф; 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) 00 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано "05" червня 2023 року.

Суддя Вадим Торчинюк