ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Справа № 903/657/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Симчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023, повний текст складено 24.02.2023, у справі №903/657/22 (суддя Шум М.С.).

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАДТРАНС"

про стягнення 8 205,84 євро

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 14.02.2023 у справі №903/657/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що положення Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не поширюються на спірні правовідносини, які виникли між сторонами, оскільки вантаж, довірений апелянтом для перевезення, перевозився відповідачем через митну територію України, вантаж перетинав межі митного кордону України, а його доставка оформлялася міжнародними автомобільними накладними (CMR).

Також зазначає, що господарське правопорушення мало місце внаслідок порушення відповідачем зобов`язань по збереженню вантажу, які визначені у Договорі №V-OVL-25-11-2019 від 25.11.2019 та у заявці №306 по Договору.

Вказує, що факт порушення зобов`язання по збереженню вантажу визнається відповідачем та підтверджується документально, при цьому, відповідачем не доведено, що неналежне виконання відбулось внаслідок дії обставин непереборної сили.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/657/22/1538/23 від 10.03.2023 витребувано матеріали справи №903/657/22 з Господарського суду Волинської області. 17.03.2023 матеріали справи №903/657/22 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.04.2023 об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.

Запропоновано відповідачу у строк до 17.04.2023 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 100, т. 2).

10.04.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАДТРАНС" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

18.04.2023 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на "25" травня 2023 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №1.

Розпорядженням керівника апарату суду №01-05/165 від 25.05.2023, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 903/657/22 - Філіпової Т.Л. у період з 15 травня 2023 р. по 28 травня 2023 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/657/22.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/657/22 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В, суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б.

В судове засідання 25.05.2023 з`явився представник відповідача, який заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, та надав усні пояснення по суті спору.

Від представника позивача 16.05.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

25.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" (позивач, Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЛАДТРАНС" (відповідач, Виконавець) було укладено Договір №V-OVL-25-11-2019 про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) (а.с. 18-24, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач прийняв на себе обов`язки за плату і за рахунок позивача організувати виконання послуг, пов`язаних із безперешкодним перевезенням вантажів позивача автомобільним транспортом та обробленням вантажів позивача з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення на території України й інших держав.

Згідно з п. 1.3. Договору сторони погодили про те, що перевезення здійснюються відповідно до цього Договору, умов Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДВП), Митної ковенції про міжнародне перевезення вантажів зі застосування книжки МДП, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення. Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів 1957 року, Угоди про міжнародні перевезення швидкопсувних харчових продуктів та про спеціальні транспортні засоби, які призначені для перевезення, а також відповідно до Законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транспорт", Статут автомобільного транспорту, Цивільного та Господарського кодексів України та інших чинних нормативних актів України.

Пунктом 1.4. Договору сторони узгодили істотні умови перевезення вантажу, зокрема вид, об`єм, строки, вартість послуг відповідача, які належним чином оформляються шляхом узгодження заявок (містять підписи уповноважених представників Сторін і печатки Сторін) окремо для кожного перевезення та є невід`ємною частиною Договору.

Для виконання перевезення згідно Заявки №306 відповідачем здійснено міжнародне перевезення вантажу з місця завантаження на території Республіки Польща (FM Blonie FM LOGISTIC BLONIE, PLATFORMA LOGISTYCZNA W PASS, UL.STEFANA BATOREGO 1 05870 BLONIE POLSKA, POLSKA - Gefco Polska ul. Slowackiego 21 05825 Grodzisk Maz) до місця розвантаження на території України (08330, Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул. Незалежності,2/2), що підверджується копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) з відміткою вантажоотримувача про приймання вантажу № 701040/1, № 701040/2, № GEF 2019/12- 339 із зазначенням транспортного засобу за номером НОМЕР_1 (а.с. 25, т. 1).

За твердженням позивача, під час проходження митного контролю на території України в с. Дударків Бориспільського району Київської області, на митному складі виявлено нестачу вантажу - відсутність частини вантажу та пошкодження упаковки палет, коробок, на що оформлено акти розбіжностей № 622CPD від 13.12.2019року, № 623CPD від 13.12.2019 року, № 626LLD від 14.12.2019, № 627LLD від 14.12.2019 року, згідно з якими виявлено пошкодженого товару загальною кількістю 170 (сто сімдесят) штук та втрачений товар загальною кількістю 1005 (одна тисяча п`ять) (а.с. 140-141, т. 1).

Позивачем до матеріалів справи долучено пояснення водія автотранспортного засобу, громадянина ОСОБА_1 , наданого 12.12.2019 року ПрАТ "СК "Перша", в якій оформлено CMR страхування - страхування відповідальності перевізника за вантаж. Пояснення містить інформацію про виклик поліції та заявлення про викрадення вантажу (а.с. 137, т. 1).

З матеріалів справи встановлено, що позивач був позбавлений можливості отримати відшкодування втраченого та пошкодженого товару через настання страхового випадку у вигляді крадіжки та компенсувати вказану суму.

17.01.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією Вих.№u-007mh на відшкодування 8 205,84 євро (а.с.148-151, т. 1).

Вказана претензія отримана 31.01.2020 гр.Борисевичем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 152, т. 1).

23.03.2021 позивач звернувся до відповідача повторно з претензією Вих.№u-022mh на відшкодування коштів (а.с.153-156, т. 1).

14.04.2021 ТОВ "ЖЕФКО" отримало відповідь на претензію в якій зазначено, що повторна претензія не підлягає опрацюванню, так як не було отримано первісну претензію. Громадянин Борисевич на даному підприємстві не працює, а отже не був уповноваженою особою на отримання даної претензії згідно умов ч. 5 ст. 222 ГК України. Також претензія не підлягає опрацюванню, тому що пройшов спеціальний строк позовної давності відповідно по п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України (а.с. 157, т. 1).

Позивач вважає, що протиправні дії відповідача за недотримання умов цілісності та схоронності вантажу відповідно до умов договору перевезення № V-OVL-25-11-2019 від 25.11.2019 спричинили завдання матеріальних збитків позивачу, які складають 8 205,84 євро та 15.03.2022 звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАДТРАНС" про стягнення вказаної суми.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 в задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вини відповідача як перевізника, яка полягає у неналежному перевезенні, а тому вимога про стягнення з відповідача 8 205, 84 євро, які нараховуються за втрату та пошкодження вантажу є безпідставною та необґрунтованою.

Суд першої інстанції звернув увагу позивача, що визначаючи в позові вимогу про стягнення з відповідача 8 205, 84 євро вартості пошкодженого товару, позивачем не зазначено, які саме пошкодження йому завдані, неможливість його передачі відповідачу чи відправнику, що робить вимогу про стягнення відповідних коштів за пошкоджений товар недоведеним належними доказами; також вказав, що у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника). Поданими доказами позивачем не доведено наявність вини відповідача у пошкодженні вантажу, що перевозився, його протиправної поведінки.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст.908 ЦК України).

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. ст. 306, 307 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Пунктом 1 статті 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конвенції якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі. Якщо стан вантаж був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Відповідно до положень ч. 1 статті 40 Конвенції, будь-яка умова, яка прямо чи опосередковано відступає від положень цієї Конвенції, є недійсною. Недійсність такої умови не спричиняє недійсність інших умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору про перевезення вантажу №V-OVL-25-11-2019 від 25.11.2019, відповідачем надані позивачу (експедиторові) послуги перевезення вантажу за маршрутом: Республіка Польща - Україна, що підтверджується міжнародними товаротранспортними накладними CMR без зауважень.

Позивач вважає, що вантаж, який перевозився відповідачем, у зв`язку з невиконанням умов договору, а саме відсутності частини вантажу та пошкодження деякої його частини, що, на думку позивача, підтверджується актами розбіжностей №№622CPD, 623CPD від 13.12.2019 року та №№626LLD, 627LLD від 14.12.2019 року, є підставою для покладення відповідальності за втрачений та пошкоджений товар на відповідача. Позивач, зокрема, вказує на невідповідність фактичної кількості вантажу документам про цей вантаж, а саме "факт втрати та пошкодження частини вантажу".

З матеріалів справи вбачається, що п.п. 2.1.9, 2.3.6 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) №У-ОУЬ-25-11-2019 від 25.11.2019 року (далі - Договір) передбачено, що Виконавець зобов`язаний забезпечити підписання водієм-Виконавцем Акту, складеного згідно п.2.3.6. цього Договору: "у разі пошкодження або втрати вантажу, а також у разі виникнення розбіжностей між Перевізником та Клієнтом (вантажоодержувачем) при здачі/прийманні доставленого вантажу складати відповідний Акт, який скріплюється підписами водія - Виконавця, Клієнта або вантажоодержувача. Жодна із Сторін не має права відмовитись від підписання Акта. У разі незгоди зі змістом Акта кожна із Сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом. Про складання акту обов`язково вноситься запис у товаросупровідні документи. Для засвідчення складання Акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений Акт".

Подальше приймання товарів за кількістю, а також складання акта приймання-передачі товару за кількістю здійснюється за присутності уповноважених представників вантажовідправника (виробника), вантажоодержувача та транспортної організації, а якщо присутність вантажовідправника (виробника) неможлива, то він може уповноважити взяти участь у складанні акта будь-яке підприємство, розміщене на території одержувача або здійснити приймання продукції вантажоодержувачем без його присутності.

Колегією суддів враховується, що даним пунктом Договору чітко передбачено суб`єктний склад учасників, які мали б здійснювати приймання-передачу вантажу (товару), виявляти нестачу або пошкодження вантажу, а саме: вантажоодержувач, яким згідно міжнародних транспортних накладних є ТОВ "Лореаль Україна", водій - Дмитрук Олександр Анатолійович, який здійснив перевезення вантажу та Виконавець - ТОВ "ВЛАДТРАНС" або його довірена особа.

Приймаючи вантаж Перевізник перевіряє: зовнішній стан вантажу і його упаковки, вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць. У випадках виявлення пошкоджень вантажу (деформованих, підмочених, розірваних, битих, одиниць завантаження та інше) до початку перевезення Перевізник зобов`язаний зробити у всіх екземплярах міжнародної товарно-транспортної накладеної (CMR) запис у 18 графі і письмово (засобами електронного зв`язку) довести ці обставини до відома Експедитора, а також вимагати від відправника вантажу письмового підтвердження (підпису уповноваженої особи з розшифровкою ПІБ, посади та відтиску печатки) у всіх екземплярах міжнародної товарно-транспортної накладеної (CMR) у 18 графі наявності вищезазначених пошкоджень чи порушень. В іншому випадку (без письмового підтвердження відправника вантажу у 18 графі CMR) вважається, що вантаж і його упаковка були в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній (п.5 договору-заявки).

Дослідивши наявні в матеріалах справи CMR №701040/1, №701040/2, GEF2019/12-339, колегія суддів зазначає про відсутність у вказаних документах будь-яких відміток відповідача про одержання пошкодженого вантажу, тому відповідач вважається таким, що отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажних накладних.

Щодо змісту самих актів розбіжностей, то колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що останні самі по собі не є актами приймання, якими встановлюється недостача/пошкодження товару, в них відсутні підписи уповноважених осіб, які проводили прийом товару та брали участь у складанні актів та взагалі складені між водієм відповідача та посадовими особами складу ДП "ФМ Ложістік Дніпро" .

Зокрема, в Актах розбіжностей №№626LLD, 627LLD від 14.12.2019 не міститься підпис адміністратора складу ДП "ФМ Ложістік Дніпро" Кутового М. У даних актах також міститься графа "представник ТОВ "Лореаль Україна", тобто вантажоодержувача, водночас підпису уповноваженого представника там немає. В актах відсутні відомості про вагу пошкодженого/втраченого товару, що є обов`язковою вимогою для приймання товару за кількістю (а.с.22, 23 т.2)

В актах розбіжностей №622CPD (а.с. 133, т. 1), №623 CPD (а.с. 121, т. 1) відсутні підписи особи, яка брала участь у їх складанні - Кутового М. (адміністратора складу ДП "ФМ Ложістік Дніпро"), відсутній підпис уповноваженої особи (представника ТОВ "Лореаль Україна") та також відсутні будь-які дані щодо ваги втраченого/пошкодженого товару.

Відсутність обов`язкових даних, які мають міститися у відповідних актах унеможливлює визнання їх належними та допустимими доказами підстав позову, на які покликається позивач, та не дозволяє належним чином встановити розмір заявлених втрат.

Окрім того, матеріали справи не містять актів про приймання товару за кількістю та участю уповноважених осіб перевізника та вантажоотримувача у передачі- прийманні товару , ні доказів того, що на адресу підприємства-відправника, чи на адресу вантажоодержувача направлялися відповідні виклики для залучення уповноважених осіб до приймання товару.

Матеріали справи також не містять доказів того, що підприємство відправник (компанія Gefco Polska Sp.Z.O.O.) уповноважило здійснювати одностороннє приймання продукції підприємство-одержувач (ТОВ "Лореаль Україна"), як і не містять доказів того, що підприємство-вантажоодержувач надало свою згоду (уповноважило) здійснювати приймання продукції за кількістю працівників складу ДП "ФМ Ложістік Дніпро".

Водій є лише уповноваженим представником, в силу положень п.2.3.6. Договору, підписати акт про виявлену недостачу продукції, а в подальшому прийом продукції за кількістю мав здійснюватися лише за участі повноважних представників сторін.

Положеннями статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України 57-V від 01.08.2006 року, передбачено, що якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення, однак розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць за кілограм відсутньої ваги брутто.

Зазначена розрахункова одиниця відповідає 10/31 г золота 900 проби, що згідно п.2 Протоколу до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якого приєдналась Україна згідно Закону України "Про приєднання України до Протоколу до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ)" від 16.10.2012 року №5438-VI становить одиницю спеціальних прав запозичення (SDR), визначену Міжнародним валютним фондом.

Наведена сума перераховується в національну валюту держави, суд якої розглядає відповідну справу, на підставі вартості цієї валюти станом на дату винесення рішення чи на дату, погоджену Сторонами.

З матеріалів справи, а саме з міжнародної автомобільної накладної CMR №GEF 2019/12-339 (а.с. 80, т. 1) вбачається, що кількість місць та вага продукції становить: палетів - 6, кількість місць - 23, вага брутто - 1828 кг. Водночас в акті розбіжностей за №№626-627 (а.с.108, т.1) відсутня вказівка на кількість міць товару та вагу.

Згідно накладної CMR №701040/1 (а.с.109, т.1), кількість місць та вага продукції становить: палети - 33, вага брутто - 7711,8 кг.

В акті розбіжностей №623 CPD (а.с.121, т.1) вказівка на кількість місць та вага продукції відсутня.

Згідно накладної CMR №701040/2 (а.с.122, т.1) кількість місць та вага продукції становить: палети - 20, вага брутто - 8419,585 кг.

В акті розбіжностей №622 CPD (а.с.133, т.1) такі відомості відсутні.

З наведеного колегія суддів приходить до висновку, що відсутність ваги пошкодженого/втраченого товару унеможливлює визначення розміру відповідальності Перевізника.

Згідно заявлених позовних вимог ТОВ "ЖЕФКО УКРАЇНА" вбачається стягнення з відповідача не тільки вартість втраченого вантажу, а також вартість пошкодженого вантажу.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Право стягнення повної вартості пошкодженого вантажу виникає лише тоді, коли надані відповідні докази неможливості використання товару за його цільовим призначенням та/або доказів його утилізації.

В даному випадку відповідних доказів матеріали справи не містять, хоча згідно наявних в матеріалах справи актів розбіжностей, на які покликається позивач, на підтвердження підстав позову, слідує, що на вказаних товарах пошкоджено (зім`ято) упакування.

Враховуючи відсутність доказів того, що зазначений вантаж не підлягав подальшому використанню, також те, що він не був повернутий вантажовідправнику (виробнику), а був утилізований, свідчить про можливість його подальшого використання, а тому відсутні підстави стягувати з відповідача кошти у якості компенсації за пошкоджений товар.

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

В матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).

Поданими доказами позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір завданих збитків, що виключає можливість притягнення відповідача до цивільної відповідальності.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Законодавець визначає загальний строк позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а також спеціальний строк позовної давності (скорочений або більш тривалий порівняно із загальною позовною давністю) для вимог окремих видів вимог тривалістю в один рік, п`ять років та десять років відповідно (стаття 258 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

В частині 1 статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року передбачено, що термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік та у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці її перебіг розпочинається з дня доставки відповідного вантажу.

Вказана норма кореспондується з пунктом 6 частини 2 статті 258 ЦК України, відповідно до якого для вимог, обумовлених перевезенням вантажу та поштових відправлень, встановлений строк давності в один рік.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак колегією суддів не розглядається питання застосування строку позовної давності, оскільки апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав позивача.

Згідно з вимогою ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували як розмір та вагу пошкодженого товару, так і достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення, то колегія суддів зазначає, що аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕФКО УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2023 у справі №903/657/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №903/657/22 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "05" червня 2023 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.