ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. Справа№ 910/21799/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022

у справі № 910/21799/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Класс"

про стягнення грошових коштів

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Міністерство оборони України (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом б/н б/д до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (відповідач) про стягнення банківської гарантії у розмірі 63 449,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією №4945-0918/ERL3v від 07.09.2018 не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 63 449,10 грн, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Євро Класс" зобов`язань за договором № 286/2/18/102 від 11.09.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України грошові кошти: банківської гарантії - 63 449,10 грн. та судовий збір 2 270,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить визнати поважними причини пропуску АТ "Айбокс Банк" строку на подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21. Поновити строк АТ "Айбокс Банк" на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 та прийняти її до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про стягнення суми банківської гарантії в розмірі 63 499,10 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн відмовити у повному обсязі. Розглядати дану справу за участю сторін повідомивши про дату, час та місце розгляду. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дослідив належним чином ту обставину, що вимога від 26.12.2018 № 286/6/7050 не підлягала задоволенню, оскільки не відповідала умовам Гарантії, була підписана особою без належних повноважень, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в свою чергу є підставами для скасування оскаржуваного рішення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Скаржник зазначає про те, що копії довіреностей були засвідчені з порушенням ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення", а отже, їх не можна було вважати такими, що підтверджують повноваження ОСОБА_1 Враховуючи те, що бенефіціаром не надано документів, які підтверджували повноваження на підписання ОСОБА_1 вимоги про сплату гарантійного платежу, ця вимога не відповідала умов банківської гарантії та не мала належного представлення, АТ "Айбокс Банк" обґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Також позивачем не долучено до вимоги документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку, що й стало однією з підстав залишення вимоги без задоволення про що позивача було повідомлено листами від 25.01.2019 № 400/12-б/б-01 та від 06.02.2019 № 669/13-б/б-01. Вимога містить посилання на порушення умов виконання договору, в частині терміну постачання, водночас, як вбачається з викладеного порушення терміну постачання у даному разі не відбулось, оскільки фактичне непостачання решти 27 одиниць товару є порушення умов щодо кількості, проте, не щодо терміну постачання, натомість, умови договору поставки щодо строку виконання обов`язку передати товар та щодо кількості товару є самостійними істотними умовами договору та регулюються різними статтями як у ЦК України (ст. 663 - строк, ст. 670 - строк), так і у ГК України (ст. 266 - кількість, ст. 267 - строк). Отже, не поставка товару у визначений строк (порушення щодо строків постачання) та не поставка певної кількості товару взагалі (порушення щодо кількості товару) є за своєю сутністю різними порушеннями, з різними санкціями, що підтверджується, зокрема, й змістом Договору - п. 7.3.1 передбачає штраф 20% за порушення щодо якості та кількості, а п. 7.3.6 передбачає пеню та штраф за прострочення постачання - тобто договір диференціює вказані порушення та визначає їх різними порушення. Банківська гарантія також визначає порушення зобов`язань щодо кількості та порушення зобов`язань щодо строків. За таких умов вимога позивача з вказівкою на порушення умов виконання договору в частині терміну постачання, відповідно до ч. 2 ст. 564 ЦК України не відповідає умовам та вимогам Гарантії, є недостовірною.

На думку скаржника, про правомірність відмови у виплаті гарантійного платежу свідчить і той факт, що Міністерство не зверталось до Банку з повторною вимогою, яка, згідно ст. 565 ЦК України підлягала обов`язковому задоволенню.

Також на думку скаржника, господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дослідив належним чином ту обставину, що вимога не підлягала задоволенню, оскільки третя особа виконала у повному обсязі свої зобов`язання за договором забезпеченим гарантією, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в свою чергу є підставами для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Скаржник зазначає про те, що ним виконано свій обов`язок щодо передачі 4 одиниці товару, що підтверджується підписаними обома сторонами первинними обліковими документами - видатковими накладними № 393 від 26.10.2018, в яких міститься підпис представника визначеного договором одержувача, а саме військової частини та засвідчений печаткою відповідної частини. Міністерством не було висунуто ТОВ "Євро Класс" жодних претензій про невідповідність поставленого товару стандартам, отже відсутні правові підстави для твердження про не поставку товару повністю.

Скаржник наголошує на тому, що позивачем не надано ТОВ "Євро Класс" достатнього повідомлення про час та пункт прийняття поставки, тому в даному випадку прострочене виконання зобов`язання за договором № 286/2/18/102, у зв`язку із чим відповідальність постачальника виключається.

На думку скаржника, господарським судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не дослідив належним чином обставину, щодо відсутності підтвердження реєстрації договору № 286/2/18/102 від 11.09.2018 органами Державного казначейства України, адже встановлення дати реєстрації такого договору впливає на строки поставки, встановлення факту порушення таких строків тощо, а отже, на наявність порушення сторонами умов договору. Крім того, стягнення за рішенням суду з ТОВ "Євро Класс" штрафних санкцій є фактом повторного притягнення постачальника до цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору № 286/2/18/102.

Також скаржник зазначає про те, що фактично за банківською гарантією банк-принципал зобов`язується сплатити бенефіціару замість принципала нараховану йому суму господарських санкцій в межах максимального розміру гарантійного платежу, передбаченого такою гарантією, з подальшим регресним стягненням банком цієї суми з принципала.

Скаржник вважає, що бенефіціар самостійно реалізував своє право на стягнення коштів з ТОВ "Євро Класс" за порушення умов договору, і таким чином, втратив право на отримання гарантійного платежу за банківську гарантію.

Скаржник вказує на те, що господарським судом першої інстанції не враховано, що при розгляді даної справи відповідачем направлено низку запитів до місць поставки товару для зібрання та долучення доказів та звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребування доказів, але дані клопотання не взято до уваги судом першої інстанції, що в свою чергу є підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач та третя особа не скористались процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловили змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21799/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 з зазначенням поважних підстав пропуску такого строку та наданням відповідних доказів.

07.10.2022 скаржником подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги у справі № 910/21799/21, до якої додані відповідні докази.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21799/21 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 поновлено Приватному акціонерному товариству "Айбокс Банк" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023, у зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 звільнено суддю Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, для розгляду справи № 910/21799/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Так, до апеляційної скарги додано клопотання про витребування про витребування доказів судом.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи обставини справи та те, що факт несвоєчасного виконання третьою особою зобов`язань з поставки товару за договором № 268/2/18/102 від 11.09.2018 у встановлений цим правочином строк, підтверджується судовим рішенням у справі № 910/14254/19.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, зміну складу колегії суддів, тимчасову непрацездатність судді Гаврилюка О.М. та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/21799/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.09.2018 між позивачем та третьою особою укладено договір № 286/2/18/102 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, третя особа, за договором постачальник, зобов`язалась у 2018 році поставити позивачу, за договором замовнику, обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) ) (Обладнання для їдалень та м`ясорізки): 1. Казан електричний для варіння їжі, КВК-150; 2. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-250; 3. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-400; 4. Сковороди електричні з чашею СЭМ-0,2; 5. М`ясорубки механічні М`ясорубка МИМ-350 (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

За умовами пункту п. 1.2. договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, викладеною в наступній редакції: найменування товару - 1. Казан електричний для варіння їжі, КВК-150; 2. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-250; 3. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-400; 4. Сковороди електричні з чашею СЭМ-0,2; 5. М`ясорубки механічні М`ясорубка МИМ-350; нормативно-технічна документація; строк постачання протягом 45 календарних днів з дати підписання договору (в термін до 26.10.2018 включно), загальна кількість - 31 шт.; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з тарою витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами); загальна сума вартості продукції в грн (без ПДВ з тарою, витратами на завантаження продукції в місцях) - 1 057485, 00 грн; ціна товару з ПДВ - 1 268982, 00 грн.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що договору товар постачається на умовах DDP- склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці позивача, яка є невід`ємною частиною договору.

Рознарядкою Міністерства оборони України (додаток 12.1.1. до договору) встановлені терміни постачання товару:

- Казан електричний для варіння їжі, КВК-150 (1 шт.) - до 26.10.2018 включно;

- Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-250 (12 шт.) - до 26.10.2018 включно;

- Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-400 (13 шт.) - до 26.10.2018 включно;

- Сковороди електричні з чашею СЭМ-0,2 (4 шт.) - до 26.10.2018 включно;

- М`ясорубки механічні М`ясорубка МИМ-350 (1 шт.) - до 26.10.2018 включно.

Відповідно до п. 11.3. договору третя особа забезпечила виконання зобов`язань за договором у розмірі 5% ціни договору банківською гарантією №4945-0918/ERL3v від 07.09.2018 у сумі 63 449,10 грн.

За умовами банківської гарантії №4945-0918/ERL3v від 07.09.2018 відповідач (банк) гарантував безумовно та безвідклично виплатити позивачу кошти в сумі 63 449,10 грн у випадку невиконання (неналежного) виконання третьою особою (принципалом) умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі після отримання ним письмової вимоги позивача (бенефіціара).

Дана гарантія дійсна по 01.02.2019, включно.

У відповіді від 25.01.2019 на вимогу позивача № 286/6/7050 від 26.12.2018 відповідач повідомив, що дана вимога не відповідає умовам гарантії, зокрема, не надано належного підтвердження повноважень підписанта вимоги. Крім того, до вимоги не додано документів, що підтверджують настання гарантійного випадку.

Надалі, листом від 06.02.2019 № 669/12-б/б-01 відповідач повідомив, що додатково до листа від 25.01.2019 вимога не підлягала задоволенню відповідачем також з інших наведених у листі причин.

Через невиконання зобов`язань за договором банківської гарантії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Особливості регулювання правовідносин, які виникли на підставі договору банківської гарантії, визначено параграфом 4 глави 49 ЦК України, положеннями глави 22 ГК України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Статтею 560 ЦК України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з ч. 2 ст. 200 ГК України зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Відповідно до приписів п. 2 Глави 4 розділу II "Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639 одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 563 ЦК України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до умов договору банківської гарантії №4945-0918/ERL3v від 07.09.2018, відповідач безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити позивачу 63 449,10 грн у разі невиконання (неналежного виконання) третьою особою зобов`язань за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/14254/19, яке набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання третьою особою зобов`язань за договором № 286/2/18/102 від 11.09.2018.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки судовим рішенням у справі № 910/14254/19 підтверджується факт несвоєчасного виконання третьою особою зобов`язань з поставки товару за договором № 268/2/18/102 від 11.09.2018 у встановлений цим правочином строк, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач набув право отримати кошти від відповідача в розмірі суми банківської гарантії № 4945-0918/ERL3v від 07.09.2018, що є правовими підставами для стягнення з відповідача на користь позивача 63 449,10 грн.

Твердження відповідача про не настання гарантійного випадку, у зв`язку із не дотриманням формату повідомлення про час та пункт прийому поставки (на умовах DDP), який зазначений у правилах поставки Інкотермс, в редакції 2010 року, оцінюються колегією суддів критично, оскільки такі доводи жодним чином не можуть впливати на факт здійсненої поставки товару.

В частині посилання скаржника на ст. 48 Бюджетного кодексу України та те, що договір від 11.09.2018 № 268/2/18/102 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) не було зареєстровано в органах Державного казначейства України, апеляційний господарський суд зазначає, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства (стаття 1 БК України)

Відповідно до пункту 7 статті 2 БК України бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

В той же час, спірні правовідносини між сторонами у даній справі є не бюджетними, а господарськими (цивільними), які відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак, таке посилання є безпідставним та не спростовує зобов`язання відповідача сплатити суму банківської гарантії.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи те, що банківська гарантія та господарські санкції мають різну правову природу та не належать до одного виду відповідальності, а отже, стягнення коштів як неустойки та окремо як банківської гарантії не є порушенням статті 61 Конституції України, зазначає, що реалізація позивачем права на стягнення з третьої особи коштів у вигляді штрафу за порушення умов договору поставки № 268/2/18/102 від 11.09.2018 не є правовою підставою для припинення зобов`язання відповідача зі сплати гарантійного платежу за наданою гарантією.

Твердження відповідача про відсутність повноважень у ОСОБА_1 на підписання вимоги про сплату гарантійного платежу, яка не відповідала умовам банківської гарантії, оцінюється колегією суддів апеляційного господарського суду критично, оскільки наведені відповідачем аргументи є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів, при цьому, довіреність ОСОБА_1 є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 63 449,10 грн банківської гарантії, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/21799/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/21799/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко