ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/1870/22

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, )

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактична адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Таскомбанк» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ID7038992.

Господарським судом відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

З огляду на складну фінансову ситуацію Господарського суду Київської області, зокрема, та судової системи України, вцілому, здійснити відправлення ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу видалось за можливе лише 22.12.2022.

Відправлення № 117, з яким на юридичну адресу відповідача направлялася ухвала про відкриття провадження, відповідно до довідки поштового оператора Укрпошта від 02.02.2023 підлягало поверненню відправнику з причини закінчення терміну зберігання. Вказаний конверт повернувся до суду 06.02.2023.

Відповідно до частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Оскільки, судом надсилалась ухвала суду про відкриття провадження на юридичну адресу відповідача, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, така ухвала розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. З огляду на це, суд констатує, що строк для подання відзиву на позовну заяву закінчився 18.02.2023.

Водночас, навіть після закінчення строку на подання відзиву, суд вважав за необхідне скористатися всіма можливостями повідомити відповідача про розгляд справи та повторно направив поштову кореспонденцію відповідачу на фактичну адресу, що зазначена у додатку до позовної заяви Анкета-заява від 10.09.2019 АДРЕСА_3 . Разом з тим суд, з власної ініціативи, з огляду на відсутність належних доказів повідомлення відповідача всіма можливими способами про розгляд справи, ухвалою від 29.03.2023 встановив останньому додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву до 14.04.2023 (фактично продовжив встановлений раніше строк у порядку частини 2 статті 119 ГПК України).

Незважаючи на встановлення судом додаткового строку, відповідач не скористався наданою судом можливістю доступу до правосуддя та не подав до суду жодних заяв чи клопотань. Відтак суд констатує закінчення строку для подання відзиву на позов.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, останній неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В контексті викладеного, беручи до уваги значний час перебування позовної заяви на розгляді суду та відсутність будь-яких додаткових документів ані від позивача ані від відповідача, суд ухвалою від 29.03.2023 запропонував позивачу надати додаткові письмові пояснення з приводу наявності чи відсутності інших надходжень від відповідача за час перебування справи у провадженні суду.

Позивач наданою судом можливістю не скористався, додаткових актуальних відомостей до суду не подав.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

В силу частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між позивачем, як банком, та відповідачем, як позичальником, було укладено заяву-договір № ID7038992 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк (продукт "Кредит на розвиток бізнесу").

Пунктом 1.1 заяви-договору визначено, що за умови наявності вільних коштів Банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

В силу пункту 1.2 заяви-договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням: на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку.

Розмір кредиту відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 заяви-договору становить 50 000,00 грн.

Розділом 2 заяви-договору сторони узгодили, що розмір процентної ставки за користування кредитом (проценти) становить 0,0001 %. Узгоджений сторонами розмір комісійної винагороди становить 1,99 % від суми кредиту (щомісячно). Строк кредиту 36 місяців.

Відповідно до пункту 2.5.1 сплата платежів по кредиту відбувається щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом.

Пунктом 2.5.2 узгоджено, що сплата процентів за користування кредитом відбувається щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення Договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом.

Додатком 1 до договору сторони узгодили графік погашення кредиту, в якому зазначено розмір щомісячних оплат, що становить 2384,00 грн за 35 перших місяців та 2380,00 грн за останній 36-й місяць. Щомісячні оплати включали в себе 1389,00 грн по тілу кредиту (в останній місяць 1385,00 грн), 995 грн комісії та 0,00 грн процентів.

Пунктом 4.1 заяви-договору узгоджено, що цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" та цінові параметри продукту є кредитним договором.

Цей договір в силу пункту 4.2 є договором приєднання.

Згідно із частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 4.3 заяви-договору визначено, що дата підписання заяви-договору шляхом накладення електронних цифрових підписів обох сторін вважається датою укладання договору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; засвідчення чинності відкритого ключа - процедура формування сертифіката відкритого ключа; засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа;

Згідно із частиною четвертою статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Відповідно до наданого позивачем протоколу створення та перевірки кваліфікованого удосконаленого електронного підпису заява-договір та додаток 1 (графік погашення кредиту) підписано ОСОБА_1 о 12:07:30 25.09.2019, а представником банку ОСОБА_2 о 12:11:03 25.09.2019.

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається, що 25.09.2019 на рахунок позичальника було перераховано 50000,00 грн згідно кредитної угоди № ID7038992. Тож суд констатує виконання банком свого зобов`язання визначеного пунктом 1.1 заяви-договору обов`язку у розмірі визначеному пунктом 2.1 надати кредит 50000,00 грн.

Надані банком виписки свідчать про проведення позичальником часткових оплат. Зокрема, судом встановлено, що з рахунку відповідача починаючи з жовтня 2019 року по лютий 2022 року щомісячно списувалось 1389,00 грн, з призначенням платежу "погашення заборгованості згідно умов кредитного договору". Також 28.08.2022 було здійснено перенесення грошових коштів у сумі 5556,00 грн на прострочену заборгованість.

Суд вважає, що в наданому позивачем розрахунку остатку суми основного боргу не враховано всіх повернутих позичальником коштів, відповідно до наданих банком виписок, а тому вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту в частині 19442,00 грн не підлягає задоволенню в заявленому обсязі.

Наведене посилання позивача на п. 18.2.23.8 Правил обслуговування корпоративних клієнтів приймається судом. Відповідно до зазначеного пункту банк, незалежно від настання строків виконання зобов`язань клієнтом за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, право банку на отримання яких передбачено цим договором, при настанні умов, передбачених п. 18.2.2.2.5. Суд зазначає, що позивач у позовній заяві вказує про надсилання вимог відповідачу-1 та відповідачу-2, в той час, як позов заявлено виключно до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Незважаючи на це, суд погоджується з позивачем, що у зв`язку із закінченням строку кредитування позичальник вимогою від 10.07.2022, копія якої наявна у матеріалах справи разом з доказами її відправлення, був повідомлений про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення.

Суд констатує, що з наданих банком виписок вбачається, що загальна сума погашеної заборгованості по тілу кредиту за договором становить 45837,00 грн. Оскільки загальний розмір кредиту становить 50000,00 грн, то неповернута сума кредиту за договором еквівалентна 4163,00 грн, яку суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь банку, з огляду на закінчення 36-місячного строку з моменту отримання кредиту.

Разом з тим, позивач просив стягнути заборгованість по відсоткам у розмірі 0,01 грн та заборгованість по комісії в розмірі 10919,83 грн. Суд звертає увагу позивача, що відповідно до графіку погашення кредиту загальна сума процентів становить 0,00 грн, а відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача сум, що неузгоджені договором, незважаючи на їх незначний розмір та через прострочення виконання позичальником своїх обов`язків щодо сплати боргу. Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача комісії у розмірі 10919,83 грн, суд вважає, що розмір неоплаченої комісії визначений позивачем правильно, до розрахунку внесено всі проведені відповідачем оплати, які зафіксовані у виписках, а відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Тож, враховуючи невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення суми кредиту за договором разом з узгодженим у графіку погашення кредиту розміром комісії, суд частково задовольняє позов та стягує з відповідача 4163,00 грн грн заборгованості по тілу кредиту та 10919,83 грн заборгованості по комісії.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача частину судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1232,48 грн, тобто 49,67% сплаченої суми судового збору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактична адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, ) 4163,00 грн грн заборгованості по тілу кредиту за договором ID7038992, 10919,83 грн заборгованості по комісії та 1232,48 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз