УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

05.06.2023Справа № 910/8569/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильчено Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, будинок 11, офіс 2/9) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 3) про стягнення 192311,37 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» (далі - відповідач) про стягнення 192311,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування №973/Д від 09.01.2023, у встановлений строк не здійснив повної та своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення борг у розмірі 182532,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 7330,78 грн та 3% річних у розмірі 2448,59 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Так, приписами пункту 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивач зобов`язаний до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення (ч. 1 ст. 172 ГПК України).

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів статей 2, 7 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, законодавцем було покладено на позивача обов`язок з завчасного доведення до відома визначеного ним кола учасників справи змісту позовної заяви та доданих на її обґрунтування доказів.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Водночас, як вбачається із накладної №440 згідно якої позивачем було направлено відповідачу копію позовної заяви разом з додатками, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» не було здійснено оплату за пересилання такого відправлення, що, в свою чергу, має своїм наслідком неповне виконання покладених на заявника п. 1. ч. 2 ст. 164 та ч. 1. ст. 172 Господарського процесуального кодексу України обов`язків, оскільки ним не вчинено всіх необхідних дій для забезпечення обізнаності відповідача із змістом поданої заяви.

Суд припускає, що є можливим формальне тлумачення заявником приписів п. 1 ч. 2 ст. 164 та ч. 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України, що допускає відправлення іншим учасникам справи копії заяви і доданих до неї документів, переклавши обов`язок із сплати за поштове пересилання на адресатів.

Однак вважає, що з точки зору добросовісного користування процесуальними правами та виконання процесуальних обов`язків відповідне тлумачення не відповідає основним принципам змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, а також суперечить системному тлумаченню положень Господарського процесуального кодексу України. Адже за такого тлумачення, можна було б припустити, що суд також може здійснювати направлення учасникам справи судових рішень, переклавши обов`язок із сплати за поштові пересилання на адресатів, оскільки в цій частині формулювання положень Господарського процесуального кодексу України, що встановлюють відповідні обов`язки суду та заявника, є тотожними.

Тобто, такий підхід до тлумачення припису ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України є недопустимим.

Отже, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 164 та ч. 1 ст. 172 позивачем не надано належних доказів надіслання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів.

В той же час, статтею 164 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому, порядок засвідчення копії документів визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2020, затвердженого наказом Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01.07.2020 №144 з 2021-09-01). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Як встановлено судом, письмові докази, копії яких додано до заяви засвідчені директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» - Левченком Р.М. із очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису - факсиміле.

Факсиміле з латині «facsimile» - зробити подібне. Так, фактично - це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

У свою чергу, підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Отже, факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису певної особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

За приписами частини 3 статті 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при засвідченні додатків до позовної заяви не передбачено чинним законодавством, суд дійшов висновку, що заявником недотримані вимоги статті 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки як вбачається з додатків до позову, в якості «доказів» заявником до позову додано ксерокопії документів, які не містить належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.26 ДСТУ 4163-2020, а саме, особистого підпису особи, яка засвідчує копію.

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки позивачем не дотримано вимог, встановлених статтею 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» без руху та надати позивачу строк для усунення допущених недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Лекора» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- оригіналу розрахункового документу (фіскальний чек) виданого поштовим відділенням на підтвердження отримання послуг зв`язку;

- всіх документів в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020).

4. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

5. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

СуддяТ.В. Васильченко