ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.06.2023 Справа №905/487/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (місцезнаходження: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ідентифікаційний код 30048570; електронна пошта ; тел.).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» (місцезнаходження: 84118, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Аграрна, буд.11 ідентифікаційний код 23124940, електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1, тел. НОМЕР_1 )

про визнання недійсним пункту товарної аграрної розписки

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» про визнання недійсним пункту товарної аграрної розписки.

Позов обґрунтований тим, що пункт 13.4 Аграрної розписки суперечить приписам чинного законодавства, призводить до подвійної відповідальності та підлягає визнанню судом недійсним.

Ухвалою суду від 09.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/487/22. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для надання (суду і позивачеві) відзиву на позовну заяву, всіх письмових та електронних доказів. Направлення даної ухвали здійснено шляхом електронного листування на офіційні електронні адреси учасників справи.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

22.06.2022 від представника відповідача через систему електронний суд надійшов відзив на позовну заяву.

12.07.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» надійшла відповідь на відзив відповідача.

Розпорядженням голови Господарського суду Донецької області від 15.04.2022р. №9-р з 18.04.2022р. запроваджено роботу Господарського суду Донецької області у віддаленому режимі у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Донецької області від 13.06.2022, зберігаючи віддалений режим роботи, в залежності від об`єктивних обставин, пов`язаних із збройною агресією, у тому числі інтенсивністю бойових дій у місті Харкові відновлено можливість доступу працівникам суду до приміщення суду у разі процесуальної необхідності та визначена можливість проведення судових засідань у приміщенні суду за наявності об`єктивних обставин, які забезпечать безпеку проведення такого судового засідання у приміщенні суду (перебування суддів, працівників суду).

Крім того слід зазначити, що Господарський суд Донецької області знаходиться на території Харківської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу. Окрім того, ворогом неодноразово вчинялися дії, спрямовані на руйнування об`єктів критичної інфраструктури регіону, що, зокрема, спричиняло тривале знеструмлення електричних мереж та вихід з ладу систем зв`язку та інтернету.

Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, дослідивши наявні матеріали справи

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» (далі - відповідач, постачальник), було укладено Договір поставки №1096 (далі - Договір), згідно п. 1.1. Договору на умовах та в порядку, визначеному Договором, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар, вказаний у додаткових угодах до Договору (надалі - «Товар»), а покупець зобов`язується прийняти такий товар та оплатити його вартість.

На виконання умов Договору сторони уклали Додаткову угоду №2 від 19.03.2019, згідно якої постачальник зобов`язався поставити 87,88 т +/- 5%, за згодою Покупця, соняшнику врожаю 2019 року.

В подальшому сторонами укладено Додаткову угоду №4 від 20.08.2019 до Договору, якою внесено зміни до п.1 Додаткової угоди №2 від 19.03.2019, з урахуванням змін постачальник зобов`язався поставити 162,0 т +/- 5%, за згодою покупця, пшениці 3 класу врожаю 2019 року.

Позивач зазначив, що з метою належного виконання зобов`язань постачальником, між ТОВ «СК-ЛТД» (Боржник за аграрною розпискою) та ТОВ «Агрозахист Донбас» (Кредитор за аграрною розпискою) було укладено Товарну аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 04.04.2019 та зареєстрована в реєстрі за №910 (далі - Аграрна розписка), за умовами якої боржник за аграрною розпискою зобов`язується здійснити поставку сільськогосподарської продукції Кредитору за аграрною розпискою у якості, кількості та у строки, передбачені умовами Аграрної розписки.

Згідно з п. 2.2. Товарної аграрної розписки, всі інші умови щодо якості/кількості, ціни та умов поставки сільськогосподарської продукції, що не зазначені у цій Товарній аграрній розписці, визначаються у рамках Договору поставки №1097 від листопада 2018, укладеного між сторонами. Недійсність договору поставки або будь-якого іншого договору, укладеного сторонами, з метою виконання зобов`язань за цією Товарною аграрною розпискою, не тягне за собою її недійсність, не впливає на зміст її положень та не може бути підставою для виконання цієї Товарної аграрної розписки. У разі розбіжностей між положеннями Договору поставки та положеннями цієї Товарної аграрної розписки, положення останньої мають переважну силу.

Пунктом 4.1. Аграрної розписки передбачено, що кількість сільськогосподарської продукції, яка є предметом зобов`язання за цією аграрною розпискою, є соняшник в кількості 87,88 +/- 3% метричних тон на вибір Боржника за аграрною розпискою.

Відповідно до Розділу 6 Товарної аграрної розписки, сільськогосподарська продукція постачається на умовах EXW (франко склад), згідно з «Інкотермс - 2010», місце поставки: Краснолиманське ХПП ТОВ «СК-ЛТД», що знаходиться за адресою: 84403, м. Лиман, Донецька область, вул. Свободи, 15. Боржник за аграрною розпискою зобов`язаний в період з 01.07.2019 по 15.10.2019 здійснити за свій рахунок безперешкодне відвантаження сільськогосподарської продукції, найменування, кількість та якість якої відповідають умовам цієї Товарної аграрної розписки. Для цілей п. 6.1 Товарної аграрної розписки, перехід права власності на сільськогосподарську продукцію від боржника за аграрною розпискою до кредитора за аграрною розпискою відбувається в момент прийняття сільськогосподарської продукції до перевезення залізницею, згідно дати штепмеля залізничної станції, у місці, де здійснюється поставка сільськогосподарської продукції, проставленої на залізничній накладній. Перехід права власності на сільськогосподарську продукцію до кредитора за аграрною розпискою підтверджується видатковою (товарною) накладною боржника за аграрною розпискою, оформленою датою штемпеля залізничної станції, де відбувається поставка сільськогосподарської продукції, проставленому на залізничній накладній. Сільськогосподарська продукція вважається поставленою по кількості згідно фізичної ваги, вказаної у видатковій (товарній) накладній боржника за аграрною розпискою, по якості згідно показників якості сільськогосподарської продукції, що відповідають параметрам, зазначеним в п. 3 Товарної аграрної розписки, та вказані в посвідченні про якість сільськогосподарської продукції (типова форма №42). Кількість сільськогосподарської продукції визначається згідно ваги нетто, вказаній в залізничній накладній.

Пунктом 7.1, 7.3 Аграрної розписки визначено, що предметом застави за цією Товарною аграрною розпискою є майбутній врожай сільськогосподарської продукції. Розмір заставленого майна соняшнику складає 87,88 метричних тон.

Загальна вартість заставленого майна становить 1 054 560,00 грн, (п.7.5 Аграрної розписки).

Розділом 13 Товарної аграрної розписки визначено, що кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за цією Товарною аграрною розпискою зробити на ній напис «виконано», скріпити його підписом та печаткою кредитора за аграрною розпискою (за наявності), і повернути її боржнику за аграрною розпискою. Повернення товарної аграрної розписки здійснюється шляхом її направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника за аграрною розпискою, зазначену в п. 17 нижче, або іншим способом, погодженим сторонами. У разі неможливості направлення товарної аграрної розписки у відповідності до порядку, передбаченого п. 13.2 вище, кредитор за аграрною розпискою має право повернути її шляхом особистої передачі боржнику за аграрною розпискою. При цьому сторони зобов`язуються скласти та підписати акт прийняття-передачі Товарної аграрної розписки.

Згідно п. 13.4 Товарної аграрної розписки, у випадку несвоєчасного проставлення напису «Виконано» та/або повернення аграрної розписки кредитор сплачує боржникові штраф у розмірі 100% від предмету застави та відшкодовує всі спричинені збитки протягом 3 робочих днів з моменту отримання вимоги від боржника.

Відповідно до п.п. 16.5, 16.6 Товарної аграрної розписки, кожна із сторін однаково розуміє значення, умови цієї Товарної агарної розписки та її правові наслідки та є ознайомленою з її змістом, про що свідчать їх підписи, здійснені ними в присутності нотаріуса. При посвідченні цієї Товарної аграрної розписки нотаріусом встановлено особи сторін, перевірено їх дієздатність, відповідність волі та волевиявлення сторін, установлені їх дійсні наміри, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов цієї Товарної аграрної розписки, перевірено відповідність цієї розписки вимогам закону і дійсним намірам сторін, роз`яснено наслідки і нотаріального посвідчення цієї розписки.

Позивач зазначає, що ТОВ «СК-ЛТД» на підставі п.13.4. Аграрної розписки звернулось до Господарського суду Київської області (справа № 911/3408/21) про стягнення штрафу в розмірі 100% предмету застави, тобто 1 054 560,00 грн. з ТОВ «Агрозахист Донбас».

ТОВ «Агрозахист Донбас» вважає, що вказаний пункт 13.4 Аграрної розписки суперечить приписам чинного законодавства та підлягає визнанню судом недійсним з огляду на наступне.

Так, в преамбулі Закону України «Про аграрні розписки» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок, визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів.

Отже, на думку позивача, встановлення відповідальності в розмірі, що не відповідає приписам ст.13 Закону України «Про аграрні розписки», суперечить нормам ст.ст.3, 6, 22, 509, 623, 627 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України та засадам добросовісності, розумності і справедливості та ст. 61 Конституції України. Положення частин 8-10 статті 13 Закону України «Про аграрні розписки» містять імперативні вимоги щодо визначення сторонами аграрної розписки розміру відповідальності та в силу вищевказаних положень законодавства не можуть бути змінені сторонами.

Обґрунтовуючи доводи щодо порушення свого права, позивач пояснив, що положення Закону України «Про аграрні розписки» є обов`язковими для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами. Із пункту 13.4 Аграрної розписки вбачається, що положення даного пункту містять відповідальність аналогічну визначеній у ст.13 Закону України «Про аграрні розписки» (штраф за несвоєчасне повернення аграрної розписки кредитором боржнику).

Проте розмір такої відповідальності в п. 13.4 Аграрної розписки в рази більший, ніж та, що встановлена Законом України «Про аграрні розписки».

Вважаючи порушеним своє право, ТОВ «Агрозахист Донбас» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсним пункту 13.4. Товарної аграрної розписки, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», що посвідчена приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 04.04.2019 та зареєстрованої в реєстрі за №910.

Доводи відповідача.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», проти позову заперечує, оскільки вважає його таким, що не ґрунтується на нормах права. Стверджує, що позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваним пунктом вказаної Товарної аграрної розписки.

Відповідач посилається на те, що відповідно до п. 13.1 Товарної аграрної розписки, Кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за цією Товарною аграрною розпискою зробити на ній напис "Виконано", скріпити його підписом та печаткою кредитора за аграрною розпискою (за наявності), і повернути її боржнику за аграрною розпискою. Повернення Товарної аграрної розписки здійснюється шляхом її направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника за аграрною розпискою (п. 13.2). Тобто вказаний обов`язок Кредитор повинен був виконати до 28 серпня 2019 р. з врахуванням того, що 24 та 25 серпня 2019 р. були вихідними днями. Фактично Товарна аграрна розписка була повернута Боржнику цінним листом №084 від 17.09.2019 р., що є порушенням Кредитором взятого на себе зобов`язання. У випадку несвоєчасного проставлення напису «Виконано» та/або повернення аграрної розписки кредитор сплачує боржникові штраф у розмірі 100% від предмету застави та відшкодовує всі спричинені збитки протягом 3 робочих днів з моменту отримання вимоги від Боржника (п. 13.4).

На думку відповідача, сторони по Аграрної розписці діяли у повній відповідності до правового регулювання цивільно- та господарсько-правових правовідносин та були вільні у визначені конкретних умов, у тому числі тих, що стосуються встановлення відповідальності Сторін за Аграрною розпискою.

Також, Відповідач зазначив, що 04.04.2019, крім Аграрної розписки з реєстровим номером 910, між сторонами було укладено ще одну Аграрну розписку, що посвідчена тим же нотаріусом в реєстрі за №911 та містить аналогічну редакцію п. 13.4.

По Аграрній розписці №911 ТОВ «Агрозахист Донбас» було допущено порушення зобов`язання про своєчасне проставляння напису «виконано» та повернення оригіналу розписки Боржнику.

ТОВ «СК-ЛТД» звернувся до Господарського суду Київської області з відповідним позовом про стягнення штрафу та за підсумками розгляду справи №911/352/21 судами першої та апеляційної інстанцій прийняті відповідні судові рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Агрозахист Донбас» штрафу у розмірі 1054460 грн. 40 коп.

Вказані судові рішення набрали законної сили та фактично виконані добровільно ТОВ «Агрозахист Донбас». Касаційним господарським судом відмовлено ТОВ «Агрозахист Донбас» у відкритті касаційного провадження у справі.

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» штрафу у сумі 1 054 560,00 грн. на підставі пункту 13.4 Товарної аграрної розписки, посвідченої приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 04.04.2019 та зареєстрованої в реєстрі за №910 (справа № 911/3408/21).

Відповідач також просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки Аграрна розписка укладена сторонами 04 квітня 2019 року, отже про зміст аграрної розписки позивач довідався саме 04 квітня 2019 року. Тобто перебіг строку позовної давності почався з 05 квітня 2019 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна заява направлена до суду 24.05.2022, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Законом України «Про аграрні розписки», а також умовами Товарної аграрної розписки посвідченої приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 04.04.2019 та зареєстрованої в реєстрі за №910.

Як встановлено приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 13.4 Аграрної розписки встановлено, що у випадку несвоєчасного проставлення напису «Виконано» та/або повернення аграрної розписки Кредитор сплачує боржнику штраф в розмірі 100% від предмету застави та відшкодовує всі спричинені збитки протягом трьох робочих днів з моменту отримання вимоги від Боржника.

Позивач стверджує, що пункт 13.4 оспорюваного правочину суперечить імперативним приписам ч.8-10 ст.13 Закону України «Про аграрні розписки» щодо розміру та підстав відповідальності, передбаченої даним законом. Крім того зазначає, що спірний п.13.4 також суперечить нормам ст.ст3, 6, 22, 509, 623, 627 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України та засадам добросовісності, розумності і справедливості та ст. 61 Конституції України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.13. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

За приписами п.1, 2,4 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Приписами статті 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою та спрямованою на досягнення певної мети.

Із системного аналізу положень статей 203 та 215 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що правочин може бути визнаний недійсним у випадку встановлення обставин недодержання вимог, визначених частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, в момент вчинення відповідного правочину.

Водночас відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок регулюються Законом України «Про аграрні розписки», який визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів.

Отже оспорюваний правочин регулюється нормами Закону України «Про аграрні розписки».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про аграрні розписки», аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах.

Боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах.

Кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

За умовами ст. 2 Закону України «Про аграрні розписки» аграрні розписки використовуються в операціях з сільськогосподарською продукцією.

Аграрні розписки можуть видаватися особами, які мають право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення або право користування такою земельною ділянкою на законних підставах для здійснення виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до виду зобов`язання аграрні розписки поділяються на товарні аграрні розписки та фінансові аграрні розписки.

Товарна аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника за аграрною розпискою здійснити поставку узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки якої визначені аграрною розпискою (ст. 3 Закону України «Про аграрні розписки»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про аграрні розписки», аграрна розписка встановлює забезпечення виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою заставою його майбутнього врожаю. Предметом такої застави може бути виключно майбутній врожай сільськогосподарської продукції. Розмір застави повинен бути не меншим за розмір зобов`язання за аграрною розпискою. На день видачі аграрної розписки майбутній врожай сільськогосподарської продукції не може перебувати в інших заставах, ніж за аграрними розписками.

За приписами п.4 Закону України «Про аграрні розписки» товарні аграрні розписки складаються в письмовій формі на бланку, підлягають нотаріальному посвідченню і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені), якщо інше не передбачено цим Законом.

Товарна аграрна розписка має містити такі обов`язкові реквізити:

назва - "Товарна аграрна розписка"; строк поставки сільськогосподарської продукції; реквізити кредитора та умови про подальшу передачу прав за аграрною розпискою; предмет - зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції, визначення її кількості та якості. Формули перерахунку кількості сільськогосподарської продукції у разі поставки сільськогосподарської продукції іншої якості; умови та місце поставки сільськогосподарської продукції; опис предмета застави, у тому числі інформація щодо кількості заставленого рухомого майна, кадастрового номера, місця розташування, правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких вирощується заставлений майбутній врожай сільськогосподарської продукції; дата та місце видачі; ім`я боржника, його місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків (номер та серія паспорта у разі, якщо особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідні органи доходів і зборів) та підпис - для фізичних осіб. Найменування, адреса місцезнаходження, код ЄДРПОУ, підпис уповноваженої особи - для юридичних осіб. У разі якщо боржників два і більше, зазначаються дані всіх боржників.

Статтею 9 Закону України «Про аграрні розписки» передбачено, що аграрна розписка видається окремо на кожний вид сільськогосподарської продукції, визначений родовими або індивідуальними ознаками. Товарна аграрна розписка може видаватися на кожен погоджений боржником та кредитором обсяг поставки узгодженої сільськогосподарської продукції.

Під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат» для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Відомості про предмет застави за аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна особою, яка вчиняє нотаріальні дії, в момент нотаріального посвідчення аграрної розписки. У разі наявності додаткового забезпечення аграрної розписки інформація про таке забезпечення може вноситися до відповідних реєстрів згідно із законодавством.

Аграрна розписка вважається виданою з дня її реєстрації в Реєстрі аграрних розписок.

Як встановлено матеріалами справи, 04.04.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» (боржник) укладено Товарну аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. та зареєстрована в реєстрі за №910 та містить у відповідності до вимог діючого законодавства обов`язкові реквізити.

Спірна Товарна аграрна розписка від кредитора ТОВ «Агрозахист Донбас» підписана представником Божком І.В., що діяв на підставі довіреності, посвідченої Райххольд М.І. приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області від 28.03.2019 року за реєстровим №925.

Отже виходячи з вищенаведених приписів закону, Аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України «Про аграрні розписки». Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству.

Розділом 13 Товарної аграрної розписки визначено, що кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за цією Товарною аграрною розпискою зробити на ній напис «виконано», скріпити його підписом та печаткою кредитора за аграрною розпискою (за наявності), і повернути її боржнику за аграрною розпискою.

Повернення товарної аграрної розписки здійснюється шляхом її направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника за аграрною розпискою, зазначену в п. 17 нижче, або іншим способом, погодженим сторонами (п.13.2).

У разі неможливості направлення товарної аграрної розписки у відповідності до порядку, передбаченого п 13.2 вище, кредитор за аграрною розпискою має право повернути її шляхом особистої передачі боржнику за аграрною розпискою. При цьому сторони зобов`язуються скласти та підписати акт прийняття-передачі Товарної аграрної розписки (13.3).

У випадку несвоєчасного проставлення напису «виконано» та/або повернення аграрної розписки кредитор сплачує боржникові штраф в розмірі 100% від предмету застави та відшкодовує всі спричинені збитки протягом трьох робочих днів з моменту отримання вимоги від боржника (п.13.4).

Як вбачається зі ст.13 Закону України «Про аграрні розписки», зазначеними нормами закону передбачена відповідальність кредитора, а саме у разі невиконання кредитором за аграрною розпискою передбаченого статтею 12 цього Закону обов`язку повернути аграрну розписку після отримання виконання зобов`язання за нею у повному обсязі такий кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний відшкодувати боржнику за аграрною розпискою всі завдані йому збитки, а також сплатити штраф у розмірі 10 мінімальних заробітних плат; У разі невиконання кредитором за аграрною розпискою без поважних причин передбаченого статтею 12 цього Закону обов`язку повернути аграрну розписку після отримання виконання зобов`язання за нею у повному обсязі протягом більш як одного місяця такий кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний відшкодувати боржнику за аграрною розпискою всі завдані йому збитки, а також сплатити штраф у розмірі 100 мінімальних заробітних плат.

Отже суд доходить висновку, що п.13.4. Товарної аграрної розписки у відповідності до норм ст.13 Закону України «Про аграрні розписки» містить умови щодо обов`язку сплати штрафу Кредитором у разі порушення умов спірної Аграрної розписки.

Визнання зазначеного пункту недійсним призведе до порушення прав Боржника, який правомірно та на законних підставах може розраховувати на отримання матеріальної компенсації (виплати штрафу) з боку кредитора у разі порушення останнім умов товарної аграрної розписки.

Щодо посилань позивача на те, що передбачена умовами Аграрної розписки сума штрафу значно перевищує суму встановлену ст.13 Закону України «Про аграрні розписки», суд зазначає наступне.

Стаття 3 Цивільного кодексу України визначає загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи наведене вище суд зазначає, що застосування відповідачем по відношенню до позивача штрафних санкцій, в розмірі, встановленому у товарній аграрній розписки, можливо, призведе до порушення загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості та розумності. Проте, спір про правомірність застосування відповідачем по відношенню до позивача штрафу у встановленому розмірі не є предметом розгляду даної справи та має бути розглянутий в іншому спорі між сторонами.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного та предмету позовних вимог, суд дійшов висновку, що Сторони по Аграрної розписці при її укладені діяли у повній відповідності до правового регулювання цивільно- та господарсько-правових правовідносин.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

За загальним правилом, наведеним у статтях 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, що сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Так, у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не наводиться підстав для спростування презумпції правомірності правочину та не наводиться підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

У відповідності до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Отже, юридичні особи та фізичні особи підприємці мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини 1,3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, до стану, яке існувало до порушення права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Посилання позивача на імперативність норм Закону України «Про аграрні розписки», які встановлюють відповідальність кредитора за своєчасність повернення аграрних розписок боржнику оцінюється судом критично з огляду на наступне.

Умовами ст.4 ЗУ «Про аграрні розписки» встановлено, що боржник та кредитор можуть домовитися про включення до тексту товарної аграрної розписки додаткових умов, що не суперечать положенням цього Закону. Отже приписами зазначеного закону боржнику та кредитору надано право свободи у визначені умов товарної аграрної розписки.

Крім того, правова конструкція частин 8-10 Закону України «Про аграрні розписки» дає підстави стверджувати, що відповідними нормами закон встановлює загальні правила відповідальності кредитора за невиконання обов`язку, передбаченого ст. 12 Закону. При цьому законодавець не вказує на імперативність зазначених норм відносно розміру штрафу, який за домовленістю сторін може бути встановлений як в більшому, так і в меншому розмірі.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, що факт подання позову про визнання відповідного пункту аграрної розписки недійсним вже після фактичного порушення з боку Кредитора відповідного зобов`язання, може бути розцінено як спробу уникнути відповідальності за своє порушення зобов`язання.

Така поведінка є зловживанням правом та суперечить загальним нормам про право на захист свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, що закріплені в ст. 55 Конституції України та статтях 16, 203, 215 ЦК України.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає, що ТОВ «Агрозахист Донбас» належними та допустимими доказами не доведено факт порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача внаслідок укладення Товарної аграрної розписки (№910), тому позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судом не розглядається по суті заява відповідача про застосування строку позовної давності.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» про визнання недійсним пункту 13.4 Товарної аграрної розписки, що посвідчена приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 04.04.2019 та зареєстрованої в реєстрі за №910 - відмовити повністю.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 05.06.2023.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман