РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2023Справа № 910/11017/22

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Петрук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Інформаційного агентства

вул. Московська 45/1, корп.33, м. Київ, 01015

до Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції

вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001

про стягнення 2 589 732,55 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Інформаційне агентство (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі-відповідач) про стягнення 2 589 732,55 грн.

Ухвалою суду від 25.10.2022 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

21.11.2022 від позивачів надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 25.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.12.2022.

Протокольною ухвалою суду від 07.12.2022 розгляд справи відкладено на 18.01.2023.

26.12.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

У судовому засіданні 18.01.2023 оголошено перерву до 08.02.2023.

У судовому засіданні 08.02.2023 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.03.2023, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

10.02.2023 відповідачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

13.03.2023 відповідачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

13.03.2023 позивачем подано клопотання про залучення третіх осіб.

Протокольною ухвалою суду від 15.03.2023 розгляд справи по суті відкладено на 19.04.2023.

Протокольною ухвалою суду від 19.04.2023 розгляд справи по суті відкладено на 03.05.2023.

03.05.2023 позивачем подано відповідь на відзив, який долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 03.05.2023 судом оголошено перерву до судових дебатів.

12.05.2023 відповідачем подано письмові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 17.05.2023 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті позову, проти суми боргу не заперечував.

У судовому засіданні 17.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку, вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Інформаційним агентством в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Матюхіна Леоніда Юрійовича (далі - Замовник) та Київською міською дирекцією Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі директора філії Копчук Олесі Степанівни (надалі - Виконавець), а з іншої сторони, (разом - Сторони), був укладений договір про закупівлю періодичних видань за державні кошти № 66 від 30 листопада 2021 року (надалі - Договір).

Згідно пункту 1.1. Договору, Виконавець зобов`язується оформити передплату і до 30.06.2022 доставляти періодичні видання для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року. Додатком № 1 Договору (переліком періодичних друкованих видань для передплати на І півріччя 2022 року) було встановлено кількість адресатів, примірників, ціну передплати 1 примірника з доставкою на 6 місяців та загальна сума за кожне друковане видання.

Пунктом 6.3.1. Договору Виконавець зобов`язується забезпечити якісне виконання послуг у строки, встановлені цим Договором.

За твердженням Позивача, Київська міська філія Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - КМФ АТ «Укрпошта») порушила умови Договору та своє зобов`язання щодо виконання умов Договору.

Позивач вказує, що КМФ АТ «Укрпошта» роботи фактично виконані не були, натомість ним були порушені істотні умови Договору. А саме в частині розділу 5 Договору, яким визначено строки та умови надання послуг. 5 розділом Договору визначено, що послугу з доставки періодичних видань для Збройних Сил України має бути надано у першому півріччі 2022 року, місце надання послуг є усі області України. Тобто, КМФ АТ «Укрпошта» мала виконати покладені на себе обов`язки у встановлені Договором строки та у встановлені Договором місця. Також, КМФ АТ «Укрпошта» порушила умови пункту 6.З.; 6.З.1.; 6.3.2.; 6.3.3. Договору, згідно яких КМФ АТ «Укрпошта» зобов`язана забезпечити якісне виконання послуг у строки, встановлені Договором та здійснювати доставку періодичних друкованих видань у відповідності з асортиментом видань, які вказуються у Додатку №1 до Договору. Так, КМФ АТ «Укрпошта» не були доставлені періодичні друковані видання для Збройних Сил України у першому півріччі 2022 році, а отже, зобов`язання не були виконані.

Згідно пункту 5.5. Договору, щомісяця сторонами підписується акт поставки періодичних друкованих видань станом на останній робочий день. Акт поставки періодичних друкованих видань є основним документом, який підтверджує факт виконання умов договору, надання послуг, належного виконання покладених на себе зобов`язань. Чинним законодавством не передбачені будь-які типові документи для оформлення операцій з надання (отримання) послуг. Як правило, таким документом є акт наданих послуг.

Відповідно пункту 6.2.2, Договору, Інформаційне агентство має право контролювати надання послуг у строки, встановлені Договором.

На лист (запит) Інформаційного агентства № 522/243 від 28 квітня 2022 року, КМФ АТ «Укрпошта» не надавала Акти поставки періодичних друкованих видань. Таким чином, виконання зобов`язань покладених на себе КМФ АТ «Укрпошта» за умовами Договору не можна вважати виконаними, адже Інформаційне агентство навіть не мало змоги перевірити виконання робіт. В свою чергу, Інформаційне агентство виконало свої зобов`язання перед КМФ АТ «Укрпошта», а саме - здійснило попередню оплату на суму 2 569 675 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1100 від 14 грудня 2021 року.

17.08.2022 на адресу Інформаційного агентства надійшли Акти поставки періодичних друкованих видань надані КМФ АТ «Укрпошта», в яких міститься недостовірна інформація щодо надання послуг. В Актах, наданих КМФ АТ «Укрпошта», міститься перелік періодичних друкованих видань, які, начебто, Відповідач доставляв у першому півріччі 2022 року. А саме, КМФ АТ «Укрпошта» зазначено, що нею була здійснена доставка таких друкованих видань як «Наука і оборона» та «Голос України».

Як вказує Позивач, дана інформація недостовірна з наступних причин:

На запит Інформаційного агентства до редакції журналу «Наука і оборона» вих. № 522/359 від 05.07.2022 року щодо виходу вищезазначеного журналу у 2022 році, було отримано відповідь за вх. № 579 від 12.07.2022 року, в якій зазначено, що станом на 12.07.2022 рік підготовка макету 1-го номера журналу за 2022 рік ще триває та буде завершена після досягнення необхідного обсягу випуску. Таким чином, журнал «Наука і оборона» у І півріччі 2022 році не виходив.

На запит Інформаційного агентства до редакції журналу «Голос України» вих. № 522/356 від 05.07.2022 року щодо виходу вищезазначеного журналу у 2022 році було отримано відповідь за вх. № 577 від 11.07.2022 року, в якій зазначено, що газета «Голос України» тільки з травня поточного року виходить в повному обсязі відповідно до передплатних тиражів.

Однак, Інформаційне агентство не несе відповідальності за невиконання чи неналежне виконання Договору третьою стороною. Інформаційне агентство уклало Договір безпосередньо з КМФ АТ «Укрпошта». В п. 9.4. Договору вказано, що Замовник не несе відповідальності за угоди іншої Сторони з третіми особами.

Згідно 8.2 пункту Договору Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором, унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Однак, КМФ АТ «Укрпошта» не повідомила Інформаційне агентство про неможливість виконання своїх зобов`язань.

Пунктом 8.3. Договору визначено, що Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України або органом виконавчої влади за місцем виникнення вищезазначених обставин. Такий документ КМФ АТ «Укрпошта» не надала Інформаційному агентству.

На переконання Позивача, поверненню підлягає повна сума Договору в розмірі 2 569 675 грн 60 коп., за виключенням 624 931 грн 62 коп., перерахованих Київською міською філією AT "Укрпошта" на рахунок Інформаційного агентства.

30 червня 2022 року та 29 липня 2022 року КМФ AT «Укрпошта» переказала на рахунок Інформаційного агентства кошти в розмірі 151 577 грн 38 коп. та 14 475 грн 00 коп. на загальну суму 166 052 грн 38 коп.

20 вересня 2022 року КМФ AT «Укрпошта» переказала на рахунок Інформаційного агентства кошти в розмірі 85 075 грн 62 коп.

11-12 жовтня 2022 року КМФ AT «Укрпошта» переказала на рахунок Інформаційного агентства кошти в розмірі 84 899 грн 48 коп.

17 жовтня 2022 року КМФ AT «Укрпошта» повідомила Інформаційне агентство листом за вх. № 881 від 17.10.2022 року про переказ на рахунок Інформаційного агентства кошти в розмірі 288 904 грн 14 коп.

Таким чином, спір у справі виник у зв`язку із тим, що Виконавець, порушуючи умови Договору, не поставив в повному обсязі продукцію, внаслідок чого, на день подачу позову у останнього утворилась заборгованість в розмірі 1 944 743 грн. 98 коп.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивач здійснив передоплату товару загалом на суму 2 569 675,60 грн.

Позивач, як під час розгляду справи заперечував поставку відповідачем Продукції за Договором. Наполягав, зокрема, на тому, що у відповідача були відсутні фактичні, технічні та технологічні можливості з поставки Продукції, обумовленої Договором.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду. Правова позиція зазначена у Постанові ОП КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18.

Отже, зважаючи на те, що спірним у цій справі є, зокрема, існування самої можливості у відповідача здійснювати поставку Продукції за Договором, суд вважає доводи Відповідача про доведеність виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі в частині поставки Продукції лише на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт.

Сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за Договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Натомість, як встановлено судом, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договором та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив поставку оплаченої Продукції. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 1 944 743,98 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві вказує, що він забезпечив виконання умов Договору та здійснив доставку періодичних друкованих видань одержувачам за договором на суму 1 895 533,98 грн та забезпечив повернення Позивачу вартості недоставлених видань на суму 624 931,62 грн, проте суд зауважує, що належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення доставки друкованої продукції на вказану суму до матеріалів справи жодною із сторін не представлено.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до вимог пункту 5.5. Договору про закупівлю періодичних видань для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року за державні кошти №66 від 30.11.2021 р., щомісяця Сторонами підписується акт поставки періодичних друкованих видань станом на останній робочий день.

Відповідач вказує, що редакції та видавці про затримку виходу вищевказаних видань згідно з вимогами абзацу 5 пункту 15 Правил розповсюдження періодичних друкованих видань, затверджених наказом Державного комітету зв`язку України, Міністерства інформації України, Міністерства транспорту України 10 грудня 1998 р. № 169/81/492, в Міністерстві юстиції України 25 грудня 1998 р. № 820/3260, Відповідача не сповіщали, як наслідок останній не мав можливості сповістити про це Позивача. Натомість положення Договору про закупівлю періодичних видань для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року за державні кошти № 66 від р., вказують, що саме виконавець (Київська міська дирекція АТ «Укрпошта») зобов`язаний забезпечити якісне виконання послуг у строки, встановлені цим Договором (пункт 6.2.4.).

Відповідно до положень пункту 9.4. Договору про закупівлю періодичних видань для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року за державні кошти №66 від 30.11.2021 р., замовник не несе відповідальності за угоди іншої Сторони (Відповідача) з третіми особами.

Відповідач видає за належне виконання умов Договору надсилання актів поставки періодичних друкованих видань, які направлялись Відповідачем на адресу Інформаційного агентства 15.08.2022 року нібито в межах строку дії Договору.

З пояснень Позивача вбачається, що Інформаційне агентство не оспорює факт отримання відповідних проектів актів, проте вказує, що відповідно до положень пункту 5.5. Договору про закупівлю періодичних видань для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року за державні кошти № 66 від 30.11.2021 р., подібні акти повинні бути підписуватись щомісяця. Виконавець відповідно до пункту 1.1. цього ж Договору брав на себе обов`язок оформити передплату і до 30.06.2022 року доставляти Замовникові періодичні видання для ЗСУ на І півріччя 2022 року.

Умовами Договору чітко визначено, що акти поставки періодичних друкованих видань підписуються Сторонами станом на останній робочий день кожного місяця. На переконання Позивача, котре належними та допустимими доказами не спростовано Відповідачем, Відповідач легковажно не надавав акти Інформаційному агентству, а надіслав всі акти за всі періоди лише 15 серпня 2022 року, через півтора місяця після закінчення строку доставки періодичних видань.

Відповідач у відзиві вказує, що протягом строку дії Договору жоден з адресатів не звертався до Відповідача зі скаргами, претензіями в частині невиконання АТ «Укрпошта» умов Договору про закупівлю періодичних видань для Збройних Сил України на І півріччя 2022 року за державні фінти № 66 від 30.11.2021 р., на підтвердження чого останнім до матеріалів справи долучено позитивні відгуки, якими військові частини та інші установи підтверджують виконання умов Договору. Водночас, суд не приймає вказані докази на підтвердження реальності здійснення Відповідачем господарських операцій із постачання друкованої продукції, з огляду на те, що відповідні відгуки незрозуміло ким складені. Відгуки не містять інформацію про будь-які показники із доставки періодичних видань. Надані Відповідачем відгуки у більшості заповнені однаковим почерком та не мають обов`язкових реквізитів документа, які надають змогу ідентифікувати, що вони дійсно складені від замовника, та не мають печатки юридичної особи, а деякі надані екземпляри не мають і прізвища керівника або уповноваженої особи отримувача періодичних видань, зокрема й особистого підпису.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з поставки передплаченої друкованої продукції на загальну суму 1944 743,98 грн. відповідачем не виконано.

Доказів поставки Продукції на загальну суму 1 944 743,98 грн. матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не спростовано. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 944 743,98 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 465 111,28 грн. - пені., 179 877,29 грн. - штрафу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку сторони також узгодили між собою, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,1 % ціни Договору, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення поставки продукції понад 30 днів КМФ «Укрпошта» додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (ціни Договору).

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та штрафу та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 465 111,28 грн. та штрафу у розмірі 179 877,29 грн.

Приймаючи дане рішення за наслідками оцінки в своїй сукупності перебігу спірних правовідносин сторін за Договором, їх поведінки, зібраних в матеріалах справ доказів та пояснень учасників справи суд виходить з наступного.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, а саме: змінено назву статті 79 такого Кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що дійсно на момент інкасації Банком всіх визначених в додатку №2 до Договору терміналів загальна сума коштів, які знаходились в них, становила 3 378 137,50 грн., що підтверджується відомостями оператора автоматизованої системи "2Click", до якої було підключено відповідні ПТСК - ТОВ "Платисервіс", в той час як недобросовісність Банку у виконанні взятих на себе згідно Договору обов`язків та реалізації власних прав в рамках правовідносин за ним (несанкціоноване інкасування всіх терміналів у кількості 427 штук; передача ключів та комплектів касет до таких ПТКС їх власнику, а не користувачу - Компанії, без відома останньої; неповідомлення Компанії про наявність технічної неможливості роздрукування чеків на розвантаження спірних терміналів) унеможливлює спростування ним такої суми коштів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись наведеними нормами процесуального закону, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо наявності у нього заборгованості перед Інформаційним агентством у розмірі 2 589 732,55 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код ) в особі Київської міської дирекції (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 01189979) на користь Інформаційного агентства (вул. Московська 45/1, корп.33, м. Київ, 01015; ідентифікаційний код 26622615) заборгованість у розмірі 1 944 743,98 грн., штрафу у розмірі 179 877,29 грн., пені у розмірі 465 111,28 грн. та судовий збір у розмірі 38 845,97 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 02.06.2023

Суддя М.О. Лиськов