ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/11728/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 31.05.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023

у справі № 910/11728/22 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдінг".

про стягнення 358 982, 06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України 266 609, 08 грн боргу, 38 491, 02 грн пені, 5 387, 28 грн 3% річних, 48 494, 68 грн інфляційних втрат та 5 384, 73 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 08.02.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/11728/22, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/11728/22 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про стягнення 358 982, 06 грн відмовити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що в листопаді 2021 року газ поставлявся йому на підставі укладеного з ТОВ «Київоблгаз збут» договору № 41НВ417-472-21/06-21/8 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 25.01.2021, який сторонами було розірвано з 27.11.2021, та у грудні 2021 року (до 31.12.2022) газ поставлявся йому на підставі укладеного з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» договору № 09-1296/21-60-Т/228-21 про постачання природного газу від 24.11.2021

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що за період з листопада по грудень 2021 року оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період здійснювалася споживачем в повному обсязі та відповідно до чинних договорі в об`ємах споживання природного газу.

Разом з апеляційною скаргою, відповідач просить долучити до матеріалів справи нові докази по справі, обґрунтовуючи вказане клопотання тим, що розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідач було позбавлений права надати свої поясненн або докази стосовно письмових пояснень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11728/22. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

27.02.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/11728/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 911/2157/22 залишено без руху та запропоновано апелянту подати клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

13.03.2023 (згідно звернення до канцелярії суду) до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 поновлено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Київській області пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/11728/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Територіального управлінню Державної судової адміністрації України в Київській області та призначено до розгляду у судовому засіданні 19.04.2023.

11.04.2023 (згідно звернення на електронну адресу суду) від апелянта надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Розглянувши клопотання скаржника про доручення доказів до матеріалів справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До того ж, скаржником додано докази які не існували на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак під час розгляду справи місцевим господарським судом

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали дослідження (висновок), який виготовлено на його замовлення після вирішення справи судом першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не приймає долучені до апеляційної скарги докази та розглядає справу за наявними в матеріалах справи докази.

24.04.2023 (згідно звернення на електронну адресу суду) третя особа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 роз`яснено сторонам право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 отримано третьою особою 28.03.2023, що наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового повідомлення про вручення штрих-код №04 2.

Зважаючи на отримання 16.03.2023 позивачем вказаної ухвали, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу було 31.03.2023.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Проте, матеріали справи не містять заяви відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, поданої до закінчення цього строку.

Приписами ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення буз розгляду відзиву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Діпробудмашина".

19.04.2023 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. у щорічній відпустці з 10.04.2023 по 05.05.2023.

Судді Шаптала Є.Ю. та Яковлєв М.Л. з 08.05.2023 по 09.05.2023 перебували у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 призначено до розгляду апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/11728/22 на 31.05.2023.

В судове засіданні 31.05.2023 з`явились представники обох сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник, постачальник «останньої надії») відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 і від 09.12.2020 № 1236» (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 по 09.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача, зокрема у спірний період з 01.11.2021 по 09.12.2021, до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 05.07.2022 № ТОВВИХ-22-7030 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000Q7G3B00Z;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000Q7G3B00Z (надано позивачем у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Так, за умовами Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. (п. 2.1 Договору).

Відносини сторін, що є предметом цього договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2493 (далі - Кодекс газотранспортної системи), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем) (п. 2.3 Договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Згідно п. 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 4.3 договору постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4 договору).

Пунктом 5.2 договору на споживача покладено обов`язок, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XIІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Позивач проводив нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб. метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн за 1 куб. метр.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price, відповідна роздруківка наявна в матеріалах справи. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

Позивач у суді першої інстанції стверджував, що ним виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, відповідно до договору, у строк та порядок, передбачений договором, належним чином та в повному обсязі. А саме у період з 28.11.2021 по 09.12.2021 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 266 609,08 гривень.

Матеріали справи містять копії акту №22310 приймання-передачі природного газу за листопад 2021 року з зазначеним обсягом поставленого газу в об`ємі 1,96986 тис.м.куб на суму 33093,65 грн., корегуючого акту №28021 до акту приймання-передачі природного газу №22310 з зазначеним обсягом поставленого газу в об`ємі 1,96986 тис.м.куб та акту №31736 приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року з зазначеним обсягом поставленого газу в об`ємі 5,15959 тис.м.куб на суму 233 515,43 грн.

Акти приймання-передачі природного газу відповідачем не підписані.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 4.3 договору позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату поставленого природного газу № 35049 на суму 33 093,65 грн (сальдо (борг) станом на 10.12.2021) та № 2370 на суму 23 3515,43 грн. Згідно з рахунком № 2370 сальдо (борг) станом на 10.01.2022 становить 266 609,08 грн. (33093,65 грн + 233515,43 грн).

Вказані рахунки направлено на адресу відповідача, що підтверджується копіями списків згрупованих відправлень Укрпошти № 20.12.2021, № 19.01.2022, та фіскальних чеків.

Проте, відповідач в порушення умов п. 4.4 договору за отриманий природний газ не розрахувався.

Таким чином, станом на день звернення до суду із розглядуваним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений та неоплачений природний газ становить 266 609,08 грн.

Відповідач вказував, що в листопаді 2021 року газ поставлявся йому на підставі укладеного з ТОВ «Київоблгаз збут» договору № 41НВ417-472-21/06-21/8 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 25.01.2021, який сторонами було розірвано з 27.11.2021, та у грудні 2021 року (до 31.12.2022) газ поставлявся йому на підставі укладеного з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» договору № 09-1296/21-60-Т/228-21 про постачання природного газу від 24.11.2021. Таким чином, за період з листопада по грудень 2021 року оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період здійснювалася споживачем в повному обсязі та відповідно до чинних договорі в об`ємах споживання природного газу.

Як було встановлено судом, відповідач у період з 28.11.2021 року по 09.12.2021 був включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії».

Таким чином, враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС в період з 28.11.2021 року та по 09.12.2021, саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу як постачальник «останньої надії».

При цьому, в спірний період на Інформаційній платформі відсутня інформація щодо постачання природного газу відповідачу ТОВ «Київоблгаз збут» та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг». Також відсутні докази включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ «Київоблгаз збут» та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у спірний період.

Згідно з п. 4.2 договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Наявність Договору не підтверджує постачання ні ТОВ «Київоблгаз збут», ні ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» природного газу відповідачу.

Згідно з пунком 3.2 укладеного 24.11.2021 з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» договору № 09-1296/21-60-Т/228-21 постачання газу здійснюється Постачальником виключно за умови включення Споживача до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Інформацію від Споживача щодо переліку об`єктів та їх EIC-кодів вузлів обліку газу по точці виходу Київоблгаз, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного Договору № 09-1296/21-60-Т/228-21, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» отримано листом № 05-12/2967/21 від 02.12.2021 на електронну пошту 07.12.2021.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» 07.12.2021 подало запити на інформаційній платформі Оператора ГТС, щодо зміни постачальника. Ці запити було підтверджено 07.12.2021 та зареєстровано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області» в реєстрі споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» з датою початку постачання з 10.12.2021.

Обставини включення з 10.12.2021 відповідача до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг», розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС, підтверджуються доданими до письмових пояснень позивача копією листа № 05-12/2967/21 від 02.12.2021, скриншоту електронної пошти, як доказу направлення вказаного листа, скриншоту реєстрації відповідача на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апелянта про отримання природного газу в період з 28.11.2021 по 09.12.2021 від іншого постачальника безпідставними, оскільки Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області» включено в реєстрі споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» з датою початку постачання з 10.12.2021.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем покладених на нього зобов`язань умовами типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стягувана сума утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого протягом листопада - грудня 2021 природного газу на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», типову форму якого затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, у зв`язку з чим позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь 266 609,08 грн боргу, 5 387,28 грн 3% річних, 48 494,68 грн інфляційних втрат та відповідно до п. 4.5 Типового договору 38 491,02 пені.

Розглянувши апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Отже, всі відносини між споживачем та постачальником після укладання договору регулюються Цивільним кодексом та іншими нормативними актами, а саме, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, умови щодо порядку здійснення оплати визначені в пункті 4.4 договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов п. 4.4 договору за отриманий природний газ не розрахувався, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений та неоплачений природний газ становить 266 609,08 грн.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідача 48 494,68 грн. інфляційних втрат нарахованих за загальний період з 01.01.2022 по 31.08.2022 з урахуванням індексу інфляції з січня 2022 по серпень 2022 на заборгованість відповідача у сумі 33 093,65 грн за зобов`язаннями листопада 2021 року та на заборгованість відповідача у сумі 233 515,43 грн за зобов`язаннями грудня 2021 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволено позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48 494,68 грн інфляційних втрат.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 5 387,28 грн 3 % річних нарахованих за загальний період з 01.01.2022 до 30.09.2022 на заборгованість відповідача у сумі 33 093,65 грн за зобов`язаннями листопада 2021 року та на заборгованість відповідача у сумі 233 515,43 грн за зобов`язаннями грудня 2021 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволено позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 387,28 грн. 3% річних.

Також, позивачем заявлено до стягнення 38 491,02 грн пені.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути 38 491,02 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 33 093,65 грн за зобов`язаннями листопада 2021 року та на заборгованість відповідача у сумі 233 515,43 грн за зобов`язаннями грудня 2021 року, із врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 01.01.2022 до 31.07.2022 з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволено позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 38 491,02 грн пені.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 266 609, 08 грн боргу, 38 491, 02 грн пені, 5 387, 28 грн 3% річних, 48 494, 68 грн інфляційних втрат.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/11728/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/11728/22 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12.06.2023

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала