ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Справа № 915/127/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» (03151, м. Київ, вул. Смілянська, буд. 7; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 33735242)

до відповідача: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 23399393)

про: стягнення 597 138,93 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Абакумов С.М., адвокат за довіреністю,

від відповідача: Колодяжна Ю.А., адвокат за довіреністю,

Суть спору:

02.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. № 04/23 від 24.02.2023 (з додатками), в якій просить суд:

1. Прийняти до розгляду позовну заяву.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «МИКОЛАЇВОБЛЕНЕРГО» (Ідентифікаційний код 23399393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» (Ідентифікаційний код 33735242) 597 138,93 грн, з них:

- Сума основного боргу: 472 200,00 грн;

- Сума пені: 85 384,11 грн;

- Три відсотки річних: 5 123,05 грн;

- Інфляційне збільшення боргу: 34 431,77 грн.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «МИКОЛАЇВОБЛЕНЕРГО» (Ідентифікаційний код 23399393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» (Ідентифікаційний код 33735242) судові витрати, згідно квитанції.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору про закупівлю товарів № 11/т-104 від 27.09.2021 з додатком до нього; видаткової накладної № 9 від 31.12.2021; довіреності № 909 від 21.12.2021 на вручення ТМЦ; рахунку на оплату № 13 від 20.12.2021; вимоги № 22/12 від 12.12.2022; застосування норм статей 11, 509, 526, 530, 548, 549, 610, 611, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 199, 216, 218, 229, 230, 343 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Ухвалою суду від 03.03.2023, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/127/23 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 04 квітня 2023 року о 10:20; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

13.03.2023 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 06.03.2023 (вх. № 2958/23) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 15.03.2023.

15.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 01.01/01-22-1251 від 08.03.2023, з урахуванням якого товариство не заперечує основний борг за договором про закупівлю товарів № 11/т-104 від 27.09.2021 у розмірі 472 000,00 грн. Водночас, відповідач не погоджується з позовними вимогами в частині нарахувань пені та інфляційного збільшення заборгованості, та просить суд:

- зменшити розмір нарахованої пені на 90 %;

- відмовити у задоволенні вимог в частині нарахування інфляційного збільшення заборгованості в повному обсязі.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 04.04.2023, за участю представників обох сторін, було оголошено перерву до 02 травня 2023 року о 10:15.

Ухвалою суду від 02.05.2023 було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 30 травня 2023 року о 10:10.

16.05.2023 до суду від Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» надійшло клопотання б/н від 12.05.2023 про долучення до матеріалів справи копії відповіді відповідача від 27.12.2022 № 01.01.01/26-4353 на вимогу позивача № 22/12 від 12.12.2022.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

30.05.2023 в судове засідання з`явилися повноважні представники обох учасників справи, які підтвердили актуальність правових позицій сторін, викладених в письмових заявах по суті спору.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 30.05.2023 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «Миколаївобленерго», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР», як постачальником, був укладений Договорів на закупівлю товарів № 11/т-104 (далі - Договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити замовнику товар, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити цей товар (п. 1.1).

За умовами наведеного Договору:

- предметом поставки за цим Договором є Товар, вимикач вакуумний 35кВ SIEMENS 3AF або еквівалент (код ДК 021:2015: 31210000-1: електрична апаратура для комутування та захисту електричних кіл), в кількості згідно з Загального специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2);

- ціна Договору складає 393 500,00 грн, окрім цього 20% ПДВ у сумі 78 700,00 грн, а всього 472 200,00 грн з ПДВ (п. 3.1);

- замовник сплачує постачальнику на підставі рахунку вартість отриманого товару протягом 180 банківських днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної (п. 3.3);

- замовник зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар (п. 5.1.1);

- постачальник зобов`язаний, зокрема: забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором (п. 5.3.1);

- за несвоєчасний розрахунок Замовник сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від простроченої суми (п. 6.4);

- цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) і діє до 31.12.2021 (п. 9.1).

Вищенаведений Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, щодо стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за поставлений товар, а також пені, відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин поставки позивачем відповідачу товару на відповідну суму, а також порушення покупцем грошового зобов`язання перед постачальником за укладеним між сторонами договором поставки.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір про закупівлю товарів № 11/т-104 від 27.09.2021 з додатком до нього;

- видаткова накладна № 9 від 31.12.2021;

- довіреність № 909 від 21.12.2021 на вручення ТМЦ;

- рахунок на оплату № 13 від 20.12.2021;

- вимога № 22/12 від 12.12.2022.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Інформація про надходження коштів з оплати послуг за розподіл електричної енергії за вересень 2022 року станом на 01.10.2022;

- лист № 01.01.01/26-4353 від 27.12.2022.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Матеріали свідчать про те, що на виконання укладеного між сторонами Договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар на суму 472 200,00 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень видатковою накладною № 9 від 31.12.2021.

Для здійснення оплати за поставлений товар позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 13 від 20.12.2021.

Водночас, за даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, останній оплату за поставлений товар не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору, 23.12.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 22/12 від 12.12.2022 щодо погашення наявної заборгованості у розмірі 472 200,00 грн, а також нарахованих інфляційних втрат в розмірі 21 001,10 грн та пені в розмірі 59 510,14 грн.

Матеріали справи містять відповідь відповідача на вказану вимогу за вих. № 01.01.01/26-4353 від 27.12.2022, за змістом якого товариство зазначає, що несвоєчасність проведення розрахунків згідно Договору пов`язана виключно з відсутністю обігових коштів та неодержанням грошових коштів від контрагентів і споживачів. Крім того, відповідач зауважив, що неможливість виконання грошових зобов`язань з боку товариства згідно укладених договорів, пов`язана виключно з військовою агресією російської федерації, наслідок якого стало погіршення й без того скрутного фінансового становища товариства.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач не спростував вимоги позивача, як і не надав суду доказів відсутності заборгованості перед кредитором.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за поставлений за Договором товар, в зв`язку з чим товариство цілком правомірно звернулося до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок основної заборгованості та встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» суму основної заборгованості Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» за поставлений товар в розмірі 472 200,00 грн зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім основного боргу позивач нарахував до стягнення з відповідача:

- пеню в розмірі 85 384,11 грн за період прострочення з 15.09.2022 по 24.01.2023;

- 3 % річних в розмірі 5 123,05 грн за період прострочення з 15.09.2022 по 24.01.2023;

- інфляційні втрати в розмірі 34 431,77 грн за період прострочення з вересня 2022 року по січень 2023 року.

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6.4 Договору сторони погодили, що за несвоєчасний розрахунок Замовник сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від простроченої суми.

Отже, на підставі статті 549 ЦК України, статті 230 ГК України та умов Договору, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Суд перевірив наведений позивачем розрахунок пені та встановив, що таке нарахування позивачем проведено арифметично правильно, а, отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, суд зауважує, що в межах даної справи відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 90 %, мотивоване, зокрема, тим, що товариство є одним з найбільш постраждалих підприємств критичної інфраструктури від російської агресії на території міста Миколаєва та Миколаївської області. Починаючи з 24.02.2022 внаслідок артилерійських та ракетних обстрілів пошкодженим/знищеним є наступне майно Товариства: енергооб`єкти (ПЛ 0,4-10(6)кВ - 691 од.; ПЛ 35-150(110)кВ - 120 од.; ПС 35-150кВ - 37 од.; ТП-10(6)/0,4кВ - 147 од.), а також транспортні засоби, будівлі, споруди та устаткування. Станом на 01.03.2023 орієнтовна вартість збитків, завданих Товариству внаслідок російської агресії становить 1 005 820 780,00 грн. При цьому оперативне відновлення електрозабезпечення на території здійснюється Товариством за власний кошт, що призводить до значних фінансових витрат з його боку. У випадку відсутності грошових коштів Товариство не зможе відновлювати пошкоджене електрообладнання, а відтак, вірогідність, що область залишиться без надійного електрозабезпечення надто висока.

Крім того, відповідач зазначає, що на сьогоднішній день по Товариству розрахунки за надані послуги з розподілу та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії знаходяться на дуже низькому рівні, оскільки контрагенти Товариства, у зв`язку з введенням воєнного стану не сплачують виставлені рахунки.

Відповідач також наголошує, що неможливість виконання договірних зобов`язань з боку Товариства згідно укладеного Договору, пов`язана виключно з військовою агресією російської федерації, наслідком якої стало погіршення й без того скрутного фінансового становища Товариства. При цьому, на переконання останнього задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені в повному обсязі поглибить і без того надзвичайно складну фінансову ситуацію в якій знаходиться Товариство.

Представник позивача в судовому засіданні 30.05.2023 просив суд задовольнити про задоволення позову в повному обсязі, у т.ч. 100 % заявленої до стягнення пені.

Розглянувши відповідне питання щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, за своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як свідчать матеріали справи, Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» відноситься до критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору. Тому будь-яке надмірне стягнення з відповідача грошових сум може призвести до неспроможності підприємства належним чином виконувати свої функції.

При цьому, господарський суд вважає необхідним зазначити, що використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Надмірне ж зменшення пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін

Отже, враховуючи те, що відповідач відноситься до критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, та оскільки в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, суд вважає, що стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. За такого суд дійшов висновку про часткове зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені 42 692,06 грн (50 % обґрунтовано заявленого до стягнення розміру).

У задоволені ж позову про стягнення пені в іншій частині, а саме в сумі 42 692,05 грн (50 %), господарський суд відмовляє.

Щодо заявлених позивачем до стягнення сум процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду, позивачем нарахування 3% річних проведено правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом із тим, перевіривши розрахунки інфляційних втрат, виконані позивачем, суд встановив наявність помилок, спричинених помилковим визначенням індексу інфляції за січень 2023 року на рівні 101,3, в той час, як правильним показником індексу інфляції за січень 2023 року є 100,8.

За такого, судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми IpLex та встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат за період визначений позивачем є 31 931,12 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача. З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 2 500,65 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Також, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог) 8 919,57 грн ((594 638,23 / 597 138,93 грн) * 8 957,08 грн = 8 919,57 грн) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» (03151, м. Київ, вул. Смілянська, буд. 7; ідентифікаційний код 33735242) суму основного боргу в розмірі 472 200,00 грн, пеню в розмірі 42 692,06 грн, 3 % річних в розмірі 5 123,05 грн, інфляційні втрати в розмірі 31 931,12 грн, а також 8 919,57 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 42 692,05 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 500,65 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «В.І.П.-НАВІГАТОР» (03151, м. Київ, вул. Смілянська, буд. 7; ідентифікаційний код 33735242).

Відповідач: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393).

Повне рішення складено та підписано судом 09.06.2023.

Суддя О.Г. Смородінова