РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2023Справа № 910/13119/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 160 596 661,09 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Коваль Н.Т.;

від відповідача: Малярчук Ю.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 160 596 661,09 грн., у тому числі 118 499 548,85 грн. основного боргу, 24 280 586,55 грн. штрафу, 5 925 614,43 грн. пені, 11 890 911,26 грн. 10 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про використання програмного комплексу для автоматизації та інформатизації діяльності та супутні послуги № 81/19-НЦТ від 15.11.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 відкрито провадження у справі № 910/13119/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.02.2023.

22.12.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що укладення Загального договору та Спеціального договору сторонами відбувалось в період, коли Акціонерне товариство "Укргазвидобування" не було замовником в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», а тому відповідач не проводив процедуру закупівлі відповідно до цього Закону. За твердженнями відповідача, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" не мало підстав сплачувати позивачу вартість послуг за 2021 із залишку ліміту загальної ціни Спеціального договору, оскільки сторони не узгодили розмір винагороди за облікові періоди та максимальну кількість користувачів програмної продукції за цей період. Відповідач не підписував додаткову угоду до Спеціального договору, тому його умови не поширюються на 2021 рік. На думку відповідача, додаткова угода, що запропонована позивачем, не може бути укладена, оскільки укладення такої угоди без проведення процедури закупівель згідно з Законом України «Про публічні закупівлі» суперечить нормам цього Закону. Укладення додаткової угоди до Спеціального договору зі збільшенням загальної ціни договору, що визначена п. 4.5. такого Договору забороняється без проведення відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про публічні закупівлі». Оскільки заборгованість за спірний період відсутня, то і відсутні підстави для стягнення неустойки та відсотків річних.

У судовому засіданні 02.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, розгляд справи відкладено на 02.03.2023.

16.02.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначив, що відповідач протягом 2021 року не надавав заперечень або пропозицій щодо припинення дії Спеціального договору та продовжував використовувати функціональні модулі та отримувати послуги. За твердженнями позивача, дія Загального та Спеціального договору були пролонговані на 2021 рік. Загальний та Спеціальний договори, які укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію Закону України «Про публічні закупівлі», повинні виконуватися до їх закінчення в порядку, встановленому в цих договорах.

27.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 02.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.03.2023.

Розгляд справи у судовому засіданні 23.03.2023 відкладено на 20.04.2023.

У судовому засіданні 20.04.2023 розгляд справи відкладено на 11.05.2023.

У судовому засіданні 11.05.2023 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.11.2019 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (користувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології" (постачальник) укладено Договір про використання програмного комплексу для автоматизації та інформатизації діяльності та супутні послуги № 81/19-НЦТ (далі - Загальний договір).

Відповідно до п. 2.1. Загального Договору постачальник зобов`язується на підставі цього договору та спеціальних договорів надати користувачу послуги, що забезпечать можливість користування програмним комплексом, а користувач зобов`язується прийняти надані послуги і оплатити їх згідно з умовами цього договору та відповідних спеціальних договорів (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 11.1. Загального договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019. У випадку відсутності письмових заперечень сторін, направлених за один місяць до закінчення терміну дії договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п.11.1).

31.03.2020 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до Загального договору, відповідно по умов якої сторони погодили внести зміни в перший абзац п. 11.1 та викласти його в наступній редакції: «Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2020.»

15.11.2019 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (користувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології" (постачальник) укладено Спеціальний договір № 82/19-НЦТ про використання програмної продукції, послуги клієнтської та технічної підтримки (далі - Спеціальний договір.

Відповідно до п. 2.1. Спеціального договору на умовах та в порядку, встановленому у загальному договорі та цим договором, як його невід`ємною частиною: постачальник надає користувачу у строкове платне використання функціональні модулі, а користувач приймає його та зобов`язується сплачувати за таке використання; постачальник зобов`язується протягом всього строку договору надавати щодо функціональних модулів послуги визначені в п.2.3 договору, а користувач зобов`язується прийняти їх та оплатити.

Згідно з п. 4.5. Спеціального договору загальна ціна договору складається із вартості використання функціональних модулів та всіх послуг, належним чином наданих постачальником та отриманих користувачем відповідно до умов протягом строку дії договору та не може перевищувати 46 604 400,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1. Спеціального договору до 10 числа місяця, наступного за обліковим періодом, постачальник надсилає користувачу складені в двох ідентичних примірниках та підписані зі своєї сторони акт приймання передачі наданих послуг клієнтської та технічної підтримки та акт приймання передачі наданих прав на використання функціональних модулів, які надавались користувачу протягом відповідного облікового періоду. Акти приймання-передачі наданих послуг (в частині, що стосується імпортної складової послуг технічної підтримки) складаються в порядку, встановленому п. 4.4 договору, з застосуванням офіційного курсу української гривні до Євро, встановлений НБУ станом на перший банківський день першого місяця облікового періоду, в якому надавались відповідні послуги. За відсутності претензій до змісту наданих постачальником документів та якості, обсягів надання послуг, користувач протягом 5 робочих днів з дати отримання відповідного акту підписує їх та один екземпляр направляє постачальнику.

Згідно з п. 6.2. Спеціального договору у разі наявності зауважень до послуг, наданих постачальником протягом відповідного облікового періоду або до відповідності функціонального модулю встановленим критеріям протягом того ж періоду, користувач протягом строку, встановленого для підписання актів, надає мотивовану відмову від прийняття таких послуг та підписання відповідних актів.

Відповідно до п. 7.1. Спеціального договору розрахунки за надані послуги та використання функціональних модулів здійснюється користувачем протягом 15 робочих днів з дати підписання сторонами актів за відповідний обліковий період, на підставі відповідного рахунку на оплату, наданого постачальником користувачу.

Згідно з п. 8.3. Спеціального договору у разі прострочення користувачем грошових зобов`язань за цим договором, постачальник має право стягнути з користувача штрафні санкції, передбачені умовами договору, а якщо прострочення триває більше 30 днів, додатково стягнути 10% річних від простроченої суми. При цьому постачальник не має права припинити чи призупинити надання послуг, а користувач не звільняється від обов`язку сплатити винагороду в повному об`ємі за використання та послуги за період такого прострочення.

Відповідно до п. 8.6. Спеціального договору за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, повну або часткову відмову від договору винна сторона сплачує на користь іншої сторони штраф у розмірі 10% від загальної ціни цього договору.

Згідно з п. 10.1. Спеціального договору цей договір вступає в силу з дати його укладення та діє до 31.12.2019.

Відповідно до п. 10.2 Спеціального договору у випадку відсутності письмових заперечень сторін, направлених за 1 місяць до закінчення терміну дії договору, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

31.03.2020 між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Цифрові Технології» укладено додаткову угоду до Спеціального договору, відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни в ряд умов договору, в тому числі виклали п.4.5 в новій редакції - загальна ціна договору складається з вартості використання функціональних модулів та всіх послуг, належним чином наданих постачальником та отриманих користувачем відповідно до умов протягом строку дії договору та не може перевищувати 141 355 180,00 грн.

30.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Цифрові Технології» направило листом на адресу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» проект додаткової угоди щодо перерозподілу вартості послуг в межах абонентської плати за один обліковий період (із зміною підходу до формування собівартості послуг запропоновано перерозподіл між вартістю використання функціональних модулів та вартістю послуг з клієнтської підтримки без зміни об`єму таких послуг). Окрім того, оскільки залишок ліміту загальної ціни Спеціального договору на дату його автоматичної пролонгації складав 17 048 863,37 грн., що не покриває в повному об`ємі потребу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в послугах на 2021 рік, додатковою угодою передбачалось встановити новий ліміт загальної ціни Спеціального договору, яка враховує вартість винагороди за використання функціональних модулів та всіх послуг протягом 2019, 2020 та 2021 року.

Позивачем не отримано від відповідача погодження підписання направленої додаткової угоди із зміною розміру винагороди та встановленням нового ліміту загальної ціни Спеціального договору.

Позивач листами від 15.07.2021 № 291/9-2021, від 13.10.2021 № 403/4.2.-2021 та від 05.01.2022 №8/4.2.-2022 направляв на адресу відповідача акти приймання-передачі щодо наданих прав на використання функціональних модулів та надані послуги клієнтської та технічної підтримки за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 року (перший та другий квартал 2021 року), за третій та четвертий квартали 2021 року та відповідні рахунки для оплати послуг.

Відповідач у відповідь листами від 27.07.2021 № 409-21, від 25.10.2022 № 596 -21 та від 17.01.2022 № 59-59-1-207 повертав надані акти без підписання, заявляючи про відсутність підстав для надання позивачем протягом 2021 року на користь відповідача послуг за Спеціальним договором, та, відповідно, про відсутність підстав для їх прийняття відповідачем та підписання актів.

Позивач зазначає, що термін дії Загального та Спеціального договорів закінчився 31.12.2021, у зв?язку з чим, як передбачено п. 11.1 Спеціального договору, сторони протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту його припинення зобов`язані провести звірку взаємних розрахунків та на підставі складеного сторонами Акту звірки та здійснити остаточні розрахунки за спеціальним договором.

За твердженнями позивача, 28.01.2022 позивачем складено та направлено відповідачу Акт звірки, у якому відображена заборгованість відповідача за отримані у 2021 році послуги, що складає 118 499 548,85 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 118 499 548,85 грн. за отримані, проте не оплачені послуги у 2021 році. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 24 280 586,55 грн. штрафу, 5 925 614,43 грн. пені, 11 890 911,26 грн. 10 % річних.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, 31.03.2020 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до Загального договору, відповідно по умов якої сторони погодили внести зміни в перший абзац п. 11.1 та викласти його в наступній редакції: Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2020.

Додатковою угодою від 31.03.2020 сторонами було доповнено таблицю Додатку №1 до Спеціального договору щодо максимальної кількості користувачів на чотири квартали 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не врегульовували максимальну кількість користувачів на періоди після 2020 року.

Крім того, Додатковою угодою від 31.03.2020 року сторони узгодили зміну розміру винагороди за один обліковий період протягом 2020 року, у зв`язку з чим п.4.1. Спеціального договору виклали в новій редакції.

Згідно з п. 4.1. Спеціального договору, яким встановлено розміри винагороди за один обліковий період, останній обліковий період, за який сторони погодили розмір винагороди, є п`ятий період (01.10.2020 - 31.12.2020).

У зв`язку із зміною розміру винагороди за один обліковий період, сторони узгодили збільшення загальної суми Спеціального договору, виклавши п.4.5. в наступній редакції:

«Загальна ціна Договору складається з вартості використання функціональних модулів та всіх послуг, належним чином наданих постачальником та отриманих користувачем відповідно до умов та протягом строку дії Договору та не може перевищувати 141 355 180, 00 грн. з ПДВ».

Пунктом 10.2 Спеціального договору передбачено, що у випадку відсутності письмових заперечень сторін, направлених за один місяць до закінчення терміну дії Договору, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

30.12.2020 року позивачем направлено відповідачу проект додаткової угоди щодо перерозподілу вартості послуг в межах абонентської плати за один обліковий період (із зміною підходу до формування собівартості послуг запропоновано перерозподіл між вартістю використання функціональних модулів та вартістю послуг з клієнтської підтримки без зміни об`єму таких послуг). Окрім того, оскільки залишок ліміту загальної ціни Спеціального договору на дату його автоматичної пролонгації складав 17 048 863, 37 грн., що не покриває в повному об`ємі потребу відповідача в послугах на 2021 рік, проектом додаткової угоди передбачалося встановити новий ліміт загальної ціни Спеціального договору, яка враховує вартість винагороди за використання функціональних модулів та всіх послуг протягом 2019, 2020 та 2021 року.

Таким чином, позивач визнає, що станом на 30.12.2020 року залишок ліміту загальної ціни Спеціального договору на дату його автоматичної пролонгації складав 17 048 863, 37 грн.

Спеціальний договір передбачає можливість його пролонгації, разом з тим, загальна ціна Договору, при цьому, не змінюється і складає 141 355 180,00 грн. з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо розміру винагороди за облікові періоди та максимальної кількості користувачів програмної продукції (функціональних модулів), а умови Спеціального договору не поширюються на 2021 рік, оскільки регулюють правовідносини між сторонами в 2019-2020 роках.

Відповідач не мав підстав сплачувати позивачу вартість послуг за 2021 із залишку ліміту загальної ціни Спеціального договору 17 048 863,37 грн., оскільки сторони не узгодили розмір винагороди за облікові періоди та максимальну кількість користувачів програмної продукції за цей період. Відповідач не підписував додаткову угоду до Спеціального договору, яка б регулювала спірні правовідносини за спірний період.

Крім того, укладення такої угоди без проведення процедури закупівель згідно з Законом України «Про публічні закупівлі», суперечить нормам цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19 вересня 2019 року відповідача було включено до замовників у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», а тому закупівля послуг на використання програмної продукції та послуг клієнтської та технічної підтримки повинна здійснюватися відповідно до Закону та з урахуванням його вимог.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 10 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону.

Таким чином, укладення додаткової угоди до Спеціального Договору зі збільшенням загальної ціни договору, що визначена п. 4.5. такого договору забороняється без проведення відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про публічні закупівлі».

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 118 499 548,85 грн. основного боргу задоволенню не підлягають.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення основного боргу, похідні позовні вимоги про стягнення 24 280 586,55 грн. штрафу, 5 925 614,43 грн. пені та 11 890 911,26 грн. 10 % річних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 160 596 661,09 грн. задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Цифрові Технології" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 160 596 661,09 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 02.06.2023.

Суддя С. В. Стасюк