ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023м. ДніпроСправа № 904/1759/23
За позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення 928 737,69грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Труш І.І., представник

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 928 737,69грн, з яких:

- основний борг у розмірі 682 046,50грн;

- пеня у розмірі 136 730,95грн;

- 3 % річних у розмірі 16 277,80грн;

- інфляційні втрати у розмірі 93 682,44грн;

- витрати по сплаті судового збору у розмірі 13931,07грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №151-2 про надання послуг з приймання стічних вод від 24 січня 2019 року в частині повної та своєчасної оплати за січень - червень 2022 року. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2022 по 01.02.2023 в сумі 136 730,95грн.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 03.03.2022 по 01.03.2023 у сумі 16 277,80грн, а також інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року у сумі 93682,44грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що:

заборгованість перед позивачем виникла не з його вини, неможливість оплати за відведення стічних вод виникла у зв`язку з арештом рахунків відповідача, що накладений органами виконавчої служби за заявами позивача (примусове стягнення сум боргу за попередні роки). За таких умов, відповідач не має можливості розпоряджатися своїми коштами та здійснювати сплату позивачу поточних сум за відведення стічних вод. Просить суд врахувати відсутність в його діях прямого умислу за порушення зобов`язань за вказаним договором, оскільки невиконання зобов`язань виникло з об`єктивних причин, пов`язаних із важким фінансовим становищем через відсутність можливості користуватись своїми коштами;

- з урахуванням фінансового стану відповідача, необхідності дотримання балансу майнових та інших інтересів сторін, засад справедливості і розумності, відповідач просить відмовити у стягненні пені, 3% річних та втрат від інфляції;

- також відповідач просить відстрочити виконання судового рішення на один рік.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити у повному обсязі з огляду на те, що відповідачем були порушені зобов`язання за спірним договором, що є підставою для застосування штрафних санкцій. Державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках відповідача, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Отже відповідач не мав можливості розпоряджатися коштами, що містились на розрахункових рахунках, проте мав можливість оплачувати послуги, що надавались позивачем, за рахунок коштів, що містились на його рахунку із спеціальним режимом використання, оскільки на ці кошти не було накладено арешт.

Щодо клопотання про відстрочку виконання судового рішення на один рік, позивач вважає його передчасним, оскільки це питання вирішується вже після закінчення розгляду справи по суті, на стадії виконання рішення суду.

17.05.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2023 справу №904/1759/23 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке відбудеться 10.05.2023.

У судовому засіданні 10.05.2023 закрито підготовче провадження у справі №904/1759/23, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 12.06.2023.

У судове засідання 12.06.2023 відповідач не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.

У судовому засіданні 12.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

24.01.2019 між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - виробник, позивач) та Комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі - споживач, відповідач) укладено договір про надання послуг з приймання стічних вод № 151-2 (далі - договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1.) в порядку та на умовах, визначених договором, виробник бере на себе зобов`язання надати послугу з приймання від споживача стічних вод на свої каналізаційні споруди, відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджених наказом № 190 від 27.06.2008 Міністерства з питань ЖКГ України зі змінами та доповненнями (далі - Правил), а споживач зобов`язується оплатити надані послуги.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору виробник бере на себе зобов`язання надати послугу з приймання від споживача стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 1103,0 тис. м3 на рік.

Додатковою угодою № 3 від 19.01.2022 сторонами були внесені зміни до договору та пункт 1.2. договору викладено в новій редакції, а саме: "Виробник бере на себе зобов`язання надати послугу з приймання від споживача стічних вод на свої каналізаційні споруди протягом строку дії договору в обсязі 4 412 000 м3" (а.с.13).

Згідно з пунктом 2.1. договору тариф на послуги з приймання стічних вод становить: тариф без ПДВ 1,82 грн. за м3, ПДВ 0,36 грн., тариф з ПДВ 2,18 грн. за м3.

Відповідно до умов пункту 2.2. договору сума договору складає 2 404 540 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 400 756 грн. 67 коп.

При цьому, Додатковою угодою № 2 від 15.12.2020 сторонами були внесені зміни до договору та пункт 2.2. договору викладено в новій редакції, а саме: "Ціна договору має складати не більше 6 000 000 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 1 000 000 грн. 00 коп., та визначається як загальна вартість послуг з приймання стічних вод за весь період дії договору згідно підписаних сторонами актів наданих послуг" (а.с.12).

Додатковою угодою № 3 від 19.01.2022 сторонами були внесені зміни до договору та пункт 2.2. договору викладено в новій редакції, а саме: "Сума договору має складати не більше 9 618 160 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 1 603 026 грн. 67 коп., та визначається як загальна вартість послуг з приймання стічних вод за весь період дії договору згідно підписаних сторонами актів наданих послуг" (а.с.13).

Згідно з умовами пункту 2.3. договору у разі зміни уповноваженими органами цін (тарифів) на послуги вони є обов`язковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію уповноваженим органом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.4.1. договору).

У пунктах 3.1. та 3.2. договору сторони угодили, що облік приймання стічних вод виробником здійснюється засобами вимірювальної техніки, які пройшли державну метрологічну атестацію (повірку). Фактична кількість прийнятих стічних вод, узгоджується в акті приймання-передачі наданих послуг, який складається в останній день поточного місяця, підписується у двох примірниках уповноваженими представниками виробника й споживача та передається споживачу разом з рахунком.

Відповідно до умов пунктів 3.3. та 3.4. договору споживач протягом 3 календарних днів з дня отримання акту наданих послуг, направляє виробнику підписаний акт наданих послуг або мотивовану відмову. У разі невиконання споживачем умов, зазначених у пункті 3.3, акт наданих послуг вважається оформленим в односторонньому порядку та погодженим споживачем.

У пунктах 10.1. та 10.3. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та розповсюджується на правовідносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019 та діє до 31.12.2019. Договір вважається переукладеним на кожен наступний рік на таких же умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Також сторонами вносилися зміни до його умов щодо реквізитів сторін, тарифів на послуги, предмету договору, шляхом укладення додаткових угод № 1 від 03.09.2019 (а.с.11), № 2 від 15.12.2020 (а.с.12), № 3 від 19.01.2022 (а.с.13).

На виконання умов договору у період його дії з 01.01.2022 по 30.06.2022, позивач надав відповідачу послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди на загальну суму 682046,50грн, що підтверджується складеними та підписаними позивачем та відповідачем Актами наданих послуг, а також наявними в матеріалах справи рахунками-фактури, а саме:

- № ОУс-000049 від 31.01.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 55000,0000 куб.м на суму 120120,00 грн (а.с.19);

- № ОУс-000073 від 28.02.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 53 649,7220 куб.м на суму 117170,99грн (а.с.18);

- № ОУс-000159 від 31.03.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 51020,2800 куб.м на суму 111428,29грн (а.с.17);

- № ОУс-000204 від 30.04.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 51758,7400 куб.м на суму 113041,09грн (а.с.16);

- № ОУс-000275 від 31.05.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 48701,2130 куб.м на суму 106363,45грн (а.с.15);

- № ОУс-000335 від 30.06.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 52162,4000 куб.м на суму 113922,68грн (а.с.14).

Вказані акти підписані без жодних зауважень та заперечень.

15.08.2022 відповідачу направлена претензія про сплату заборгованості, яка залишена без відповіді.

Позивач просить стягнути заборгованість у сумі 682046,50грн, пеню у розмірі 136 730,95грн, 3 % річних у розмірі 16 277,80грн та втрати від інфляції у розмірі 93 682,44грн, проти чого заперечує відповідач.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг з приймання стічних вод № 151-2 від 24.01.2019, підпадають під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України та спеціальних законів - Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення".

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, у розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо порядку розрахунку, зокрема:

- оплату за надані послуги з приймання стічних вод споживач здійснює на підставі рахунків на оплату, виставлених виробником, відповідно до акту наданих послуг (пункт 4.2. договору);

- рахунки за надані послуги підлягають оплаті споживачем у національній валюті України гривні (пункт 4.3. договору);

- послуги підлягають оплаті споживачем протягом 30-ти календарних днів після закінчення місяця, в якому надавалися послуги (пункт 4.4. договору);

- днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виробника (пункт 4.5. договору);

- у разі виникнення у споживача заборгованості по оплаті за надані послуги виробник зараховує кошти, що сплачує споживач, в рахунок погашення боргу, згідно з черговістю його виникнення незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем (пункт 4.6. договору).

Враховуючи положення пункту 4.4. договору, судом встановлено, що:

за актом № ОУс-000049 від 31.01.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 55000,0000 куб.м на суму 120120,00 грн строк оплати є таким, що настав 02.03.2022;

за актом № ОУс-000073 від 28.02.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 53 649,7220 куб.м на суму 117170,99грн строк оплати є таким, що настав 30.03.2022;

за актом № ОУс-000159 від 31.03.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 51020,2800 куб.м на суму 111428,29грн строк оплати є таким, що настав 02.05.2022 (з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день);

за актом № ОУс-000204 від 30.04.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 51758,7400 куб.м на суму 113041,09грн строк оплати є таким, що настав 30.05.2022;

за актом № ОУс-000275 від 31.05.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 48701,2130 куб.м на суму 106363,45грн строк оплати є таким, що настав 30.06.2022;

за актом № ОУс-000335 від 30.06.2022 про надання послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 52162,4000 куб.м на суму 113922,68грн строк оплати є таким, що настав 01.08.2022 (з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України).

Відповідач в установлений договором строк свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав, викладені в позовній заяві доводи позивача не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 682046,50грн з ПДВ заявлена правомірно та підлягає задоволенню.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2022 по 01.02.2023 в сумі 136 730,95грн, 3% річних за період прострочення з 01.03.2022 по 01.03.2023 у сумі 16 277,80грн, а також інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року у сумі 93682,44 грн..

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 11.2. договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню в розмірі яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання споживачем своїх зобов`язань.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2022 по 01.02.2023 в сумі 136730,95грн.

Відповідно до положень пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний розділ доповнено пунктом 7 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 №405 був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок в межах визначеного позивачем періоду здійснено вірно.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 136730,95грн. заявлені правомірно.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 03.03.2022 по 01.03.2023 у сумі 16 277,80грн, а також інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року у сумі 93682,44 грн.

Перевіркою наданого судом розрахунку 3% річних та втрат від інфляції судом помилок не виявлено.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що загальний розмір нарахувань (пеня, 3% річних та втрати від інфляції) складає 246691,19грн, що становить 36,1% від суми заборгованості.

Отже, загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За таких обставин, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення пені у повному розмірі, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача на користь позивача 68365,47грн (136730,95грн./50%).

Враховуючи встановлені вище обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 860372,21грн, з яких: основний борг у розмірі 682 046,50грн, пеня у розмірі 68365,47грн, 3% річних у розмірі 16 277,80грн та втрати від інфляції у розмірі 93 682,44грн.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення (п.2).

Відповідно до ч. 1, 3-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Заява мотивована тим, що невиконання зобов`язань виникло з об`єктивних причин, пов`язаних із важким фінансовим становищем через відсутність можливості користуватись своїми коштами. Відповідач вказує на неспівмірність нарахованих сум та відсутність збитків позивача. З урахуванням фінансового стану, необхідності дотримання балансу майнових та інших інтересів сторін, засад справедливості і розумності, відповідач просить відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

З огляду на вищевикладене, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Таким чином, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Більше того, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки як для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, так і для стягувача при затримці виконання рішення.

Зважаючи на те, що: заявником з моменту настання строку оплати наданих послуг, не вчинено жодних дій, направлених на добровільну сплату, навіть частково, заборгованості перед позивачем або домовленості із останнім щодо спірної заборгованості; не надано жодних доказів того, що після закінчення строку відстрочки у відповідача буде можливість виконання рішення суду; відповідач просить не розстрочити виконання рішення суду, а відстрочити його на максимально допустимий законодавством строк - на один рік, вбачається спроба відповідача затягнути строки погашення наявного боргу, суд дійшов висновку про не доведення матеріалами справи факту існування обставин, які згідно вимог процесуального закону можуть бути підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 13931,07грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з приймання стічних вод №151-2 від 24.01.2019 у розмірі 928 737,69грн - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (вулиця Молодіжна, будинок 53, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, 51700; ідентифікаційний код 36489096) на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (вулиця Сурікова, будинок 3, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 36716128) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (вулиця Степова, будинок 1, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, 51700; ідентифікаційний код 39389830) основний борг у розмірі 682 046,50грн, пеня у розмірі 68365,47грн, 3% річних у розмірі 16 277,80грн, втрати від інфляції у розмірі 93 682,44грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 13931,07грн, видати наказ.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні клопотання Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про відстрочення виконання судового рішення у справі № 904/1759/23 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.06.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва