ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"22" травня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3305/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської
при секретарі судового засідання: Курко Ю.О.
за участю представників:
від позивача: Донченко Н.С.;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 429069,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.5.1 договору купівлі-продажу природного газу №105-В-АМПУ-16 від 30.11.2016, не повернув позивачу надмірно сплачену суму попередньої оплати за неспожитий природний газ.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 було відкрито провадження у справі №916/3305/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.01.2023.
11.01.2023 до суду від ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 1000/23).
16.01.2023 до суду від ДП АМПУ в особі Південної філії ДП АМПУ (Адміністрація морського порту Південний) надійшла заява про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі (вх. № 1429/23).
У судовому засіданні 16.01.2023 суд оголосив ухвалу в протокольній формі про відкладення розгляду справи №916/3305/22 на 06.02.2023.
23.01.2023 до суду від ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 2240/23).
06.02.2023 до суду від ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 3599/23).
У судовому засіданні 06.02.2023 суд оголосив ухвалу в протокольній формі про відкладення розгляду справи №916/3305/22 на 20.03.2023.
21.02.2023 до суду від ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ надійшли клопотання про поновлення строку на подачу відзиву (вх. № 5583/23), відзив на позовну заяву (вх. № 5582/23) та клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх. № 5598/23).
02.03.2023 до суду від ДП АМПУ в особі Південної філії ДП АМПУ (Адміністрація морського порту Південний) надійшла відповідь на відзив (вх. № 6780/23).
У судовому засіданні 20.03.2023 суд оголосив ухвалу у протокольній формі про відкладення розгляду справи №916/3305/22 на 17.04.2023.
У судовому засіданні 17.04.2023 суд оголосив протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження у справі № 916/3305/22 та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 22.05.2023.
В судове засідання, призначене судом на 22.05.2023, з`явилися представник позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку уповноважено представника не забезпечив.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У судовому засіданні 22.05.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та відкладено складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 Господарським процесуальним кодексом України.
3. Аргументи учасників справи.
3.1. Доводи позивача.
Позивач зазначає, що правовідносини, які виникли між ДП АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ (Позивач, Споживач) та ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ (Відповідач, Постачальник), врегульовані договором купівлі-продажу природного газу від 30.11.2016 № 105-В-АМПУ-16 (Договір).
Згідно тверджень позивача, Адміністрацією морського порту Південний направлено Постачальнику заявку від 23.11.2021 № 3796/27-02-04/Вих із проханням виділити ліміт на постачання природного газу для Південної філії у грудні 2021 року у обсязі 40,00 тис. м3.
З огляду на узгоджену додатковою угодою до Договору № 25 від 26.11.2021, що починаючи з 01.12.2021 ціна за 1000,0 м3 природного газу становить 33 750,00 грн., з урахуванням ПДВ, 24.11.2021 на вищезазначений об`єм газу Постачальник виставив рахунок на оплату №7894 на загальну суму 1 350 000,00 грн. з урахуванням ПДВ, який оплачений Адміністрацією у повному обсязі 01.12.2021
У подальшому, як додає позивач, сторонами за Договором був підписаний акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2021 № 5931, відповідно до якого Південна філія ДП «АМПУ» (адміністрація МП Південний) у грудні 2021 року спожила природний газ у кількості 39,549 тис. м3 на загальну суму 1 334 778,76 грн. з урахуванням ПДВ.
Таким чином, позивач зазначає, що у грудні 2021 року він не використав попередньо визначений ліміт та не придбав газу на суму 15 221,24 грн, яка, в свою чергу, на підставі абз. 3 п. 5.1. Договору підлягала поверненню на рахунок Споживача до 20.01.2022.
Надалі, як зазначає позивач, Адміністрація направила Постачальнику заявку від 24.01.2022 № 203/27-02-04/Вих із проханням виділити ліміт на постачання до Південної філії природного газу для філії у лютому 2022 року у обсязі 40,00 тис. м3.
26.01.2022 між сторонами укладено додаткову угоду до Договору № 26, згідно з якою сторони дійшли згоди, що починаючи з 01.02.2022 ціна за 1000,0 м3 природного газу становить 34 298,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Водночас, позивач вказує, що 26.01.2022 на вищезазначений заявлений об`єм газу Постачальник виставив рахунок на оплату № 252 на загальну суму 1 371 920,16 грн., з урахуванням ПДВ, який оплачений Адміністрацією у повному обсязі 28.01.2022.
У подальшому, як стверджує позивач, сторонами за Договором був підписаний акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2022 № 717, відповідно до якого Південна філія ДП «АМПУ» (адміністрація МП Південний) у лютому 2022 року спожила природний газ у кількості 31,094 тис. м3 на загальну суму 1 066 462,14 грн. з урахуванням ПДВ.
Таким чином, у лютому 2022 року Споживач не використав попередньо визначений ліміт та не придбав газу на суму 305 458,02 грн, яка, в свою чергу, на підставі абз. 3 п. 5.1. Договору підлягала поверненню на рахунок Споживача до 20.03.2022.
3.2. Доводи відповідача.
Відповідач не погоджується з позовними вимогами і обставинами, на яких вони ґрунтуються та зазначає, що сторони сумлінно виконували взяті на себе зобов`язання, відповідно до укладеного між ними договору купівлі- продажу природного газу №105-В-АМПУ-16 від 30.11.2016, але наразі ТОВ «Центральна Газопостачальна компанія» компанія перебуває у скрутному становищі з початку повномасштабного вторгнення РФ на території України, так як занадто багато Споживачів зупинили свою діяльність та не розрахувались перед відповідачем, що призвело до виникнення кредиторської заборгованості кінцевих споживачів, крім того деякі газовидобувні компанії перестали відгружати природний газ на попередньо оплачені відповідачем кошти, що призводить до того що загальна кредиторська заборгованість відповідача складає понад 50 млн.грн.
Згідно тверджень відповідача, в умовах сьогодення ТОВ ЦЕНТРАЛЬНА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ продовжує працювати на 20-30%.
Разом з тим, відповідач зазначає, що при настанні обставин неможливості повного чи часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по Договору, як, зокрема, війна та військові дії, чи інших обставин, що не залежать від волі сторін, жодна із сторін не несе відповідальності.
Водночас відповідач додає, що настання форс-мажорних обставин 24.02.2022 є загальновідомою обставиною, яка не підлягає додатковому доказуванню, а відтак, нарахування будь яких штрафних санкцій в період дії військового стану на території України є безпідставним та неправомірним.
Також відповідач зазначає, що окрім введення військового стану в Україні, 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин в зв`язку з спалахом у світі пандемії COVID-19, в зв`язку з чим на підставі рішення, яке було прийнято на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року та затверджено постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», були введені карантинні заходи які унеможливлювали повноцінну роботу відповідача.
З огляду на вказане відповідач зазначає, що строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин, а отже в зв`язку з тим, що згідно Постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2» було запроваджено карантин на території України, його дія на момент виконання зобов`язань за Договором не втратила чинності та продовжувалась постановами КМУ.
4. Фактичні обставини, встановлені судом.
30.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" (Постачальник) та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (Споживач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №105-В-АМПУ-16, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю природний газ у власність, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей Газ на умовах даного договору.
Згідно п. 1.2. договору цей договір надає можливість Постачальнику постачати природний газ філіям Споживача.
Пунктом 1.3. договору передбачено, що найменування, адреси та коди ЕІС філій Споживача наведені в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.
Після підписання договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод, яким було погоджено зміну ціни газу, строк дії договору, обсяги природного газу та інше.
Відповідно до п. 2.5. договору (з урахуванням редакції додаткової угоди №13 від 15.01.2020) обсяг Газу та строки його поставки визначаються та узгоджуються на кожен місяць шляхом подання Споживачем заявки Постачальнику щодо прогнозного споживання природного Газу (далі - Заявка). Заявка, подається Постачальнику у письмовій формі поштою або з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 12-00 години 20 числа місяця, що передує місяцю поставки Газу.
Відповідно до п. 2.6 договору (у редакції, викладеній у додатковій угоді №13 від 15.01.2020) коригування обсягів Газу протягом місяця поставки визначається шляхом подання Споживачем Постачальнику добових номінацій (реномінацій):
- до 12-00 годин доби, що передує добі постачання природного газу (D-1) - подає планову заявку (номінація);
- до 17-00 годин доби, в якій здійснюється постачання природного газу (D) - подає коригування планового обсягу (реномінація).
Відкориговані протягом місяця поставки газу не повинні перевищувати договірні обсяги газу у відповідному місяці, зазначені у відповідних додатках до цього договору.
Відповідно до першого абзацу п. 5.1 Договору оплата за поставлений Споживачу Газ здійснюється на умовах попередньої оплати, до 1 числа відповідного розрахункового періоду сплачується обсяг замовленого Газу, відповідно Заявки, за умови отримання Рахунку від Постачальника, який надається у термін, достатній для проведення банківських розрахунків з можливістю надходження грошових коштів на рахунок Постачальника до 1 числа відповідного розрахункового періоду. Рахунок на оплату надається Споживачу Постачальником електронними засобами передачі інформації (електронною поштою або з використанням факсу) та у письмовій формі поштою. До оплати Споживач приймає той примірник Рахунку на оплату, який він отримає першим.
Відповідно до п.3.4 договору (у редакції додаткової угоди №13 від 15.01.2020) приймання-передача Газу, поставленого Постачальником Споживачу у відповідному місяці, оформляється щомісячними актами приймання-передачі товару.
Акти приймання-передачі товару, визначені у пункті 3.4. цього договору, складаються Споживачем за формою, наданою Постачальником, до 8 числа місяця, наступного за звітним (п.3.5. договору в редакції додаткової угоди №13 від 15.01.2020).
Згідно п.5.1. договору (в редакції додаткових угод №13 та 19) оплата за поставлений Споживачу газ здійснюється на умовах попередньої оплати до 1 числа відповідного розрахункового періоду.
У разі здійснення коригування обсягів газу в бік зменшення Постачальник перераховує на поточний рахунок Споживача надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 20 числа місяця наступного за місяцем передачі газу.
Пунктом 7.4.5. договору (в редакції додаткової угоди №13 від 15.01.2020) сторони погодили, що за прострочення термінів повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати за газ, Постачальник сплачує Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення платежу, від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення.
Як свідчать матеріали справи, на підставі наданих позивачем заявок відповідачем було виставлено рахунки на оплату № 7894 від 24.11.2021 на суму 1 350 000,00 грн (з ПДВ) та №252 від 26.01.2022 на суму 1 371 920,16 грн (з ПДВ).
Позивачем виставлені рахунки були оплачені у повному обсязі, що у свою чергу підтверджується платіжними дорученнями № 6967 від 01.12.2021 на суму 1 350 000,00 грн та №7474 від 28.02.2022 на суму 1 371 920,16 грн.
Згідно наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу:
- № 5931 від 31.12.2021 у грудні 2021 року позивачем спожито 39,549 тис.м3 природного газу на загальну суму 1 334 778,76 грн;
- № 717 від 28.02.2022 у лютому 2022 року позивачем спожито 31,094 тис.м3 природного газу на загальну суму 1 066 462,14 грн.
Водночас в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повернення Споживачу надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 320 679,26 грн
Листом від 27.05.2022 за №807/27-02-04/Вих позивач звернувся до відповідача з вимогою перерахувати надмірно сплачену передоплату за грудень 2021 та лютий 2022 у сумі 320 679,26 грн.
Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.
5. Позиція суду .
Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Положеннями ч. 3 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст.525,526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Як встановлено судом, позивачем у грудні 2021 року та лютому 2022 року було сплачено передоплату за природний газ у більшому розмірі ніж спожито, з огляду на що, враховуючи положення п.5.1. договору, у відповідача виник обов`язок з повернення суми попередньо оплати до 20 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.
Натомість відповідачем прийняті на себе за договором зобов`язання щодо повернення надмірно сплачених коштів в повному обсязі виконано не було.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт оплати позивачем природного газу в більшому обсязі ніж спожито, при цьому відповідачем доказів повернення суми передоплати у повному обсязі суду не надано та не спростовано наявність у нього такого обов`язку, суд вважає позовні вимоги Державного підприємства АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ в особі Південної філії Державного підприємства АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ (Адміністрація морського порту Південний) в частині стягнення з відповідача суми надмірно сплаченої попередньої оплати у розмірі 320679,26 грн, цілком обґрунтованими.
Водночас судом не приймаються до уваги посилання відповідача на спалах у світі пандемії COVID-19 та військову агресію російської федерації проти України, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке:
На території України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року запроваджено карантин.
У подальшому, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та ОМС повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України).
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, а зацікавленій особі необхідно довести факт їх виникнення та те, що обставини є непереборними для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їхню надзвичайність і невідворотність.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2022 р. №904/3886/21, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.
Саме лише посилання сторони у справі на наявність непереборних обставин та надання підтверджуючих доказів не можуть вважатися безумовним доведенням відповідних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів повинен встановити, чи справді обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними та незворотними, та об`єктивно зробили належне виконання стороною зобов`язання неможливим.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18.
З листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, розміщеного на офіційному сайті ТПП України, вбачається, що військова агресія "є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами... по зобов`язанням, виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)".
Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Суд звертає увагу, що карантинні обмеження та військова агресія російської федерації проти України можуть бути визнані форс-мажорними обставинами у разі наявності між ними та неможливістю виконання зобов`язань причинно-наслідкового зв`язку.
Тобто, форс-мажорні обставини звільняють лише від відповідальності за порушення зобов`язання, яке повинно було бути виконано в період, коли форс-мажорні обставини діяли, а не від відповідальності за подальше прострочення зобов`язання, яке повинно було бути виконаним заздалегідь до виникнення форс-мажорних обставин. Крім того, факт визнання обставин форс-мажорними не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань чи їх зміни або припинення.
Натомість відповідачем жодних доказів щодо неможливості виконання договірних зобов`язань в строк не надано.
З урахуванням наведеного, суд зазначає про недоведення відповідачем належними та допустимими доказами наявності у нього правових підстав для звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Водночас суд наголошує, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань, проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази оплати нарахованих та заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних витрат та пені.
Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині повернення суми надмірно сплаченої попередньої оплати у розмірі 320679,26 грн, не виконав у встановлений строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.4.5. договору (в редакції додаткової угоди №13 від 15.01.2020) сторони погодили, що за прострочення термінів повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати за газ, Постачальник сплачує Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення платежу, від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Частини 1, 2, 4 статті 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Як передбачено ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
В силу положень ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6436,05 грн, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.Позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 01 червня 2023 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська