РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2023Справа № 910/11982/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керс"

про стягнення 333446,56 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФТП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керс" про стягнення за договором надання транспортно-експедиційних послуг від 19.05.2021 № ФТП/323К основного боргу в розмірі 208283,99 грн., пені в розмірі 71557,02 грн., трьох процентів річних у розмірі 7136 грн., інфляційних втрат у розмірі 46459,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У заяві про застосування строку позовної давності відповідач звернув увагу, що на момент подання позовної заяви строк позовної давності для позовних вимог про стягнення пені за період з 18.09.2021 по 06.11.2021 включно сплив. До того ж, оскільки акт надання послуг та рахунок на оплату складені позивачем, то ці первинні документи мають тлумачитися проти позивача.

У запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності позивач вказав, що основного зобов`язання строк позовної давності є загальним. Також позивач звернув увагу на пункт 2.11 договору, який не може тлумачитися двозначно.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.05.2021 між позивачем (експедитор) та відповідачем (клієнт) укладено договір надання транспортно-експедиційних послуг № ФТП/323К, за умовами якого експедитор зобов`язується за дорученням, від свого імені, але за рахунок клієнта, шляхом залучення третіх осіб, здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування імпортно-експортних, транзитних та інших вантажів, зазначених клієнтом у заявках, що перевозяться, авіаційним, автомобільним, водним, залізничним, мультимодальним (комбінованим) видами транспорту за маршрутом, вказаним Клієнтом, а також виконувати інші супутні послуги (зберігання, демередж, вантажно-розвантажувальні роботи, стафірування та консолідація вантажів, портові витрати, залізничні витрати, страхування перевезення та інше).

Відповідно до пункту 2.2 договору остаточні конкретний обсяг, характер і вартість послуг узгоджуються сторонами у вигляді надання клієнтом експедитору відповідної заявки на перевезення, і/або зазначаються у відповідному рахунку за перевезення.

Згідно з пунктом 2.4. договору узгоджена сторонами заявка є невід`ємною частиною цього договору. Її умови мають пріоритет перед умовами договору.

У пункті 2.11 договору встановлено, що за фактом виконання доручення клієнта сторони підписують акт наданих послуг. У разі неповернення підписаного акту протягом 10 календарних днів з моменту його направлення експедитором та не отримання експедитором обґрунтованої відмови клієнта від його підписання, послуги вважаються наданими в повному обсязі та належним чином та прийнятими клієнтом без будь-яких зауважень.

Відповідно до пункту 4.1 договору платежі та взаємні розрахунки за виконання доручень клієнта виконуються відповідно до виставлених експедитором рахунків. Сторони погодили, що рахунки передаються засобами електронної пошти підлягають оплаті та мають силу оригіналу до моменту отримання клієнтом всіх документів у відповідності до п. 3.1.14 цього договору.

Рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виставлення рахунків, якщо інше не узгоджено сторонами в заявці (пункт 4.2 договору).

Пунктом 4.6. договору передбачено, що клієнт зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати отримання акту наданих послуг розглянути та підписати такий акт та повернути один примірник експедитору, або у той самий термін надати експедитору письмові мотивовані заперечення. У випадку, якщо протягом зазначеного періоду експедитор не отримає підписаний клієнтом примірник акту або обґрунтованої відмови від підписання (письмового мотивованого заперечення), акт вважається підписаним, а послуги такими, що надані належним чином.

Згідно з пунктом 4.7. договору після підписання акту наданих послуг експедитор набуває права власності на погоджений розмір плати експедитора за обумовлені надані послуги. Надлишок коштів вважається оплатою витрат експедитора на майбутнє або підлягає поверненню клієнту протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання експедитором відповідної письмової вимоги. У випадку недостатності коштів, експедитор виставляє рахунок на відповідну суму витрат та плату експедитора, який підлягає сплаті клієнтом у строки, вказані в рахунку або додатках до даного договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (пункт 9.1 договору). У пункті 9.2 договору наведені умови щодо його пролонгації.

До вказаного договору сторонами підписано заявку № 1 від 19.05.2021, за умовами якої позивач мав надав транспортно- експедиційні послуги щодо перевезення імпортного вантажу: морським транспортом за напрямом Китай - Україна (порт Одеси) - Київ, вартість послуг становить 7536 дол. США за курсом НБУ на день виставлення рахунку, в тому числі ПДВ. Оплата мала бути здійснена впродовж 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

Із матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору та заявки № 1 позивач 03.09.2021 оформив рахунок на оплату № 1503 та акт надання послуг № 1503 на суму 235734,05 грн. з ПДВ, що відповідно до роздруківки скріншоту з електронної пошти направлені відповідачу 03.09.2021 (на електронну адресу ).

Поряд із цим, позивачем надано копії опису вкладення в цінний лист, накладних та фіскальних чеків, з яких убачається направлення відповідачу 11.10.2022 засобами поштового зв`язку претензії, рахунку та акту від 03.09.2021 № 1503.

Також до матеріалів справи надані копії коносаменту (bill of lading) від 25.06.2021 та товаро-транспортної накладної № 753671 від 01.09.2021 (CMR) із підписом та печаткою відповідача у графі про одержання вантажу.

Оскільки відповідач оплату наданих послуг здійснив лише частково в сумі 27450,06 грн., позивач звернувся 22.02.2022 до відповідача з претензією про сплату боргу в розмірі 208283,99 грн. за договором від 19.05.2021 № ФТП/323К. Утім, відповіді або грошових коштів від відповідача не надійшло.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами частини 5 статті 307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень установлюються договором, якщо іншого не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 01.08.2006 № 57-V (далі - Конвенція), вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення й місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання та громадянство сторін.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із умов укладеного між сторонами договору та заявки № 1 від 19.05.2021 слідує, що відповідач мав оплатити надані позивачем послуги впродовж 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

На виконання умов договору та заявки № 1 позивач 03.09.2021 оформив рахунок на оплату № 1503 та акт надання послуг № 1503 на суму 235734,05 грн. з ПДВ, що направлені відповідачу на електронну пошту 03.09.2021 року.

Судом прийнято до уваги, що пункти 4.1, 10.1 договору вказують про те, що документи, підписані (завірені) і передані за допомогою електронної пошти (e-mail), мають рівну з оригіналом юридичну силу та є обов`язковими для виконання сторонами.

Разом із цим, відповідач проти отримання ним по електронній пошті рахунку на оплату № 1503 та акту надання послуг № 1503 на суму 235734,05 грн. не заперечував, жодних доказів на спростування даної обставини до матеріалів справи не надав.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Оскільки відповідач не повернув направлений акт надання послуг від 03.09.2021 № 1503 у встановлений договором строк та не надав обґрунтованої відмови від підписання (письмового мотивованого заперечення), даний акт відповідно до пункту 4.6 договору вважається підписаним, а послуги такими, що надані належним чином.

Суд відхиляє твердження відповідача про необхідність застосовування принципу «contra proferentem» при трактуванні рахунку та акту надання послуг від 03.09.2021 № 1503, з огляду на наступне.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2022 у справі № 944/3046/20.

Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Натомість, у межах даної справи не здійснюється тлумачення умов договору від 19.05.2021 № ФТП/323К та відповідачем не зазначено, в чому саме полягає двозначність трактування позивачем рахунку та акту надання послуг від 03.09.2021 № 1503.

Одночасно, із матеріалів справи вбачається, що відповідач частково оплатив надані послуги на суму 27450,06 грн., у зв`язку з чим за відповідачем наразі обліковується борг у сумі 208283,99 грн.

До того ж, відповідач проти обсягу та вартості наданих послуг заперечень не наводив, відзиву на позовну заяву не надав.

Ураховуючи викладене, оскільки позивач належним чином виконав обумовлене заявкою відповідача перевезення, однак останній на момент прийняття рішення не надав документів, які би могли свідчити про погашення залишку заборгованості в розмірі 208283,99 грн. за надані послуги, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивачем нарахована за період з 18.09.2021 по 02.11.2022 пеня в розмірі 71557,02 грн., три проценти річних у розмірі 7136 грн. та інфляційні втрати в розмірі 46459,55 грн. на суми боргу, з урахуванням часткових оплат відповідача.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У пункті 5.3.6 договору передбачено, що в разі затримки розрахунків клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки оплати.

За частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як установлено судом, відповідач мав оплатити надані позивачем послуги впродовж 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку, тобто до 17.09.2021 включно.

У свою чергу, відповідач заявив про застосування строку позовної давності за вимогою про стягнення пені, зауваживши на тому, що за період з 18.09.2021 по 06.11.2021 строк позовної давності за пенею сплив.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року, і дія вказаного Закону фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. N 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. N 1236» продовжено на всій території України дію карантину до 30.06.2023 року.

При цьому, згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача проти нарахування позивачем пені за період з 18.09.2021 по 02.11.2022 поза межами позовної давності, оскільки вказаними вище нормами продовжено строк нарахування пені та строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

Отже, подавши позов 03.11.2022 року, позивач не пропустив строк позовної давності по вимогам про стягнення пені, оскільки карантин не закінчився.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду, пеня, три проценти річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТП" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керс" (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72, оф. 320/1; ідентифікаційний код 38321855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТП" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 8, корп. 11, літ. 7; ідентифікаційний код 37888626) 208283 (двісті вісім тисяч двісті вісімдесят три) грн. 99 коп. основного боргу, 71557 (сімдесят одну тисячу п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 02 коп. пені, 7136 (сім тисяч сто тридцять шість) грн. трьох процентів річних, 46459 (сорок шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 55 коп. інфляційних втрат, а також 5001 (п`ять тисяч одну) грн. 70 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова