ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"31" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/627/23
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
при секретарі судового засідання Дюльгер С.В.,
розглянувши справу № 916/627/23
про стягнення 174 629,00 грн, розірвання договору та виселення;
представники сторін:
від позивача Курлович О.О.,
від відповідача не з`явився,
Позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «АКБ», в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить:
- стягнути з Відповідача 161 575,69 грн заборгованості з орендної плати та 13 053,31 грн пені;
- розірвати Договір оренди нежитлового приміщення від 11.09.2002 № 19/56, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «АКБ»;
- виселити Відповідача з нежитлового підвального приміщення, загальною площею 162,5 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Романа Кармена, 13, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором оренди від 11.09.2002 № 19/56.
Ухвалою від 20.02.2023 позовну заяву (вх. № 650/23 від 15.02.2023) Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишено без руху та встановлено Позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду обґрунтування або уточнення ціни позову.
27.02.2023 за вх. № 6211/23 до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій Позивачем фактично було усунуто виявлені судом недоліки.
Ухвалою від 06.03.2023 позовну заяву (вх. № 650/23 від 15.02.2023) Департаменту комунальної власності Одеської міської ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/627/23, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.04.2023, запропоновано Відповідачу подати відзив.
Протокольною ухвалою від 05.04.2023 відкладено підготовче судове засідання на 01.05.2023.
Протокольною ухвалою від 01.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2023.
У судове засідання, яке відбулося 31.05.2023, з`явився представник Позивача, який підтримав позовну заяву та просив її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, відзиву до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі та ухвали, постановлені в порядку ст. 120 ГПК України, які під час розгляду справи надсилалися судом на юридичну адресу Відповідача рекомендованими листами, поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження Відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення Відповідачу відповідної ухвали суду.
Отже, оскільки ухвали суду направлялася за належною адресою Відповідача і повернуті поштою у зв`язку із відсутністю адресата, суд доходить висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, прийняття позовної заяви до розгляду, а також про дату, час та місце слухання справи.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
31.05.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, суд встановив наступне.
11.09.2002 між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «АКБ» як орендарем було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 19/56 (далі Договір), згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: вул. Р. Кармена, 13, підвал, загальною площею 330,0 кв.м… під офіс.
Пунктом 1.2. Договору було визначено строк його дії з 11.09.2002 по 30.06.2007.
Договором визначалося, що за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 339,15 грн без урахування ПДВ та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України (п. 2.2. Договору).
Згідно з п. 2.4. Договору орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.
10.01.2003 додатковим погодженням № 1 за взаємною згодою сторін внесено зміни у частині зменшення площі з « 330,0 кв.м» на « 322,0» на підставі технічного паспорту ОМБТІ та РОН від 10.01.2003 р. та розраховано нову ставку орендної плати.
15.10.2003 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою на підставі Методики розрахунку, граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальної власності територіальної громади м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 26.03.2003 р. № 1054-XXIV внесено зміни до розрахунку орендної плати та розраховано нову ставку орендної плати.
05.08.2007 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою продовжено термін дії договору оренди до 04.02.2008.
26.12.2008 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою на підставі технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 12.01.2007 р. внесено зміни у частині зменшення орендованої площі з « 322,0 кв.м» на « 307,0 кв.м» та розраховано нову ставку орендної плати.
01.12.2009 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою продовжено термін дії договору оренди до 01.06.2010.
25.06.2010 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою продовжено термін дії договору оренди до 25.12.2010.
13.12.2010 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою продовжено термін дії договору оренди до 13.06.2011.
17.05.2011 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою на підставі рішення Одеської міської ради від 28.02.2011 р. № 384-VI «Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради» змінено назву Орендодавця на «Департамент комунальної власності Одеської міської ради» та продовжено термін дії договору оренди до 17.11.2011.
13.09.2011 додатковим погодженням сторонами за взаємною згодою на підставі звернення Орендаря зменшено площу оренди з « 307,0 кв.м» на « 170,13 кв.м», продовжено термін дії договору оренди до 13.08.2014, змінено профіль використання приміщення на «Офіс та виставка непродовольчих товарів без здійснення торгівлі» та внесено зміни у розрахунок орендної плати.
19.12.2014 додатковим договором № 10 сторонами за взаємною згодою змінено площу об`єкта оренди на « 162,5 кв.м», продовжено термін дії договору оренди до 13.07.2017 та розраховано нову ставку орендної плати.
24.10.2016 додатковим договором № 11 сторонами за взаємною згодою змінено профіль використання об`єкта оренди на «Розміщення пункту з надання побутових послуг населенню» та розраховано нову ставку орендної плати.
25.09.2017 додатковим договором № 12 сторонами за взаємною згодою продовжено термін дії договору оренди до 25.08.2020 та розраховано нову ставку орендної плати, а саме, за орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати з 25.09.2017р. 3338,74 грн орендної плати (без урахування ПДВ та індексу інфляції).
30.01.2020 директором ТОВ фірма «АКБ» подана заява № 01-14/512 щодо продовження договору оренди від 11.09.2002 № 19/56 на 2 роки 11 місяців.
Відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 р. № 137-VIII, Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, основними функціями та завданнями якого є реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю та відповідно до п.п. «п» п. 2.4. Департамент наділено правом на здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.
Як вказав Позивач, в порушення вимог чинного законодавства України, Відповідач не виконує взяті на себе за Договором оренди зобов`язання, систематично не сплачує орендну плату протягом 27 місяців поспіль, що є порушенням істотних умов Договору, визначених в п.п. 2.2., 2.4. щодо сплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі. Тим самим, Відповідачем також порушуються вимоги ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 1, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яким визначено обов`язок орендаря по сплаті орендної плати. Вищезазначена цивільно-правова норма має імперативний характер. Станом на 12.01.2023 за Відповідачем рахується заборгованість у розмірі 161 575,69 грн за період з жовтня 2020 по 12.01.2023.
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України підставами для виникнення господарських зобов`язань, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 526 ЦК України та п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до норм законодавства.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Отже, Відповідач, зобов`язавшись щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів господарської діяльності, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, з урахуванням ПДВ та щомісячного індексу інфляції, повинен був виконувати своє зобов`язання належним чином.
У матеріалах справи відсутні докази сплати Відповідачем заборгованості з орендної плати за спірний період у сумі 161 575,69 грн, у зв`язку з чим суд, перевіривши запропонований Позивачем розрахунок заборгованості, задовольняє позовні вимоги в цій частині.
Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За порушення строків сплати орендної плати Позивач нарахував Відповідачу 13 053,31 грн пені.
Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу, пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 зазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Пунктом 5.2 Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.
Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Позивач зауважив, що несвоєчасна сплата ТОВ фірма «АКБ» орендної плати призводить до того, що до місцевого бюджету не надходять належні кошти, чим порушуються права територіальної громади міста Одеси та значною мірою позбавляє Департамент того, на що він розраховував при укладенні договору оренди.
У зв`язку з вказаними обставинами Позивач зауважив, що Договір підлягає розірванню, оскільки Відповідачем систематично істотно порушуються умови Договору, зокрема, у зв`язку з невнесенням Відповідачем орендної плати більше 27 місяців.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», при вирішенні спорів щодо розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем платежів, господарським судам слід встановити, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов`язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди, а саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.
Згідно ч.2 ст. 651 Цивільного Кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 18 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна, серед основних обов`язків орендаря визначено зобов`язання вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Аналізуючи умови Договору з урахуванням додаткових угод до нього, суд вважає, що фактичне невиконання даних положень є істотним порушенням умов Договору, а тому вимога Позивача про його розірвання є цілком законною.
Приймаючи до уваги невнесення Відповідачем орендної плати, суд приходить до висновку щодо наявності у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради законних підстав для розірвання договору у порядку, визначеному ч.2 ст. 651 Цивільного Кодексу України.
Положеннями ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до положень ст. 785 Цивільного Кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Як наслідок, заявлені Департаментом комунальної власності Одеської міської ради вимоги про виселення Відповідача зі спірного приміщення після розірвання договору є реалізацією права Позивача як органу, що здійснює управління нерухомим майном комунальної власності, тому дані вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 052,00 грн покладаються на Відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 31 травня 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 09 червня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков