СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/563/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Горгуль Н.В.

1-го відповідача - Горобинської Н.М.

2-го відповідача - Дробот І.А. (в режимі відеоконференції)

3-го відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Мегабанк" (вх.399Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023

у справі №922/563/22 (суддя Лаврова Л.С., повний текст рішення підписано 13.02.2023)

за позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури м. Харків,

до 1. Харківської міської ради м.Харків,

2. Акціонерного товариства "Мегабанк" м.Харків,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс "Олексіївська Рів`єра", м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м.Харків

про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернувся Заступника керівника Харківської обласної прокуратури з позовом до Харківської міської ради, АТ "Мегабанк", ТОВ "Житловий еомплекс "Олексіївська Рів`єра" та просить суд: визнати незаконним та скасувати пункт 40 додатку 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» від 24.02.2021 №49/21, визнати недійсним договір від 24.05.2021 оренди земельної ділянки загальною площею 7,5802 га, з кадастровим номером :12:003:0083 по вул.Буковій, 20-Г в м.Харкові, укладений між Харківською міською радою та АТ «Мегабанк»; зобов`язати ТОВ "Житловий комплекс "Олексіївська Рів`єра" повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою, м.Харків, вул. Букова, 20-Г, площею 7,5802 га, кадастровий номер :12:003:0083 Харківській міській раді. Судовий збір стягнути з відповідачів за такими реквізитами. Харківська обласна прокуратура, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок UА1 78201 01 000007171, код класифікації видатків бюджету 2800.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказує, що земельні торги для передачі земельної ділянки не проводились та право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :12:003:0083 було надано в оренду АТ «Мегабанк» для будівництва житлового комплексу зі знесенням нежитлових будівель всупереч законодавчим вимогам. Зі змісту оскаржуваного рішення в частині, що стосується цільового використання, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:003:0083 площею 7,5802 га надається AT «Мегабанк» для будівництва житлового комплексу, а не для обслуговування та експлуатації нежитлових будівель літ. «А-1». літ. «К-1». літ. «М-1». літ. «Л-2». літ. «И-1». літ. « 3-1». ЛІТ. «Ж-1», літ. «Е-1». літ. «Д-1». літ. «В-2». літ. «Г-1». літ. «Б-1». Прокурор підкреслював, що AT «Мегабанк» отримало в оренду земельну ділянку саме для будівництва житлового будинку, а не для обслуговування нежитлових будівель. Наміри Харківської міської ради, AT «Мегабанк» спрямовані саме на отримання товариством земельної ділянки для нового будівництва, а наявність об`єкту нерухомості використана лише як формальний привід для уникнення процедури земельних торгів. Таким чином, оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог ст.ст.124, 134, 135 ЗК України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/563/22 позовні вимоги заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено. Визнано незаконним та скасувати пункт 40 додатку 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» від 24.02.2021 №49/21. Визнано недійсним договір від 24.05.2021 оренди земельної ділянки загальною площею 7,5802 га, з кадастровим номером :12:003:0083 по АДРЕСА_1 в м.Харкові, укладений між Харківською міською радою та АТ «Мегабанк». Зобов`язано ТОВ "ЖК "Олексіївська Рів`єра" повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою, м. Харків, вул. Букова, 20-Г, площею 7,5802 га, кадастровий номер :12:003:0083 Харківській міській раді. Стягнуто з Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури 2.481,00 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з АТ "Мегабанк" на користь Харківської обласної прокуратури 2.481,00 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ТОВ "ЖК "Олексіївська рів`єра" на користь Харківської обласної прокуратури 2.481,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Другий відповідач АТ "Мегабанк", з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову прокурора. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято без повного і всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для захисту прокурором інтересів держави у суді; дотримання/недотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом;

- невідповідність обставинам справи висновку суду щодо порушень норм земельного законодавства щодо порядку формування земельної ділянки та порядку передачі в оренду АТ «Мегабанк» земельної ділянки і, як слідство, неправомірне задоволення вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Стойка О.В., Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Мегабанк", встановлено строк для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України до 28.03.2023. Запропоновано учасникам справи надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Витребувано матеріали справи №922/563/22 з Господарського суду Харківської області.

Відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та указів №259/2022 від 14.03.2022, №133/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 18.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану "встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: зупинено тимчасово розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду; запроваджено з 01.04.2022 роботу суду у віддаленому режимі; рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку.

На виконання вимог ухвали суду з Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/563/22.

Також до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Харківської обласної прокуратури, яка не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/563/22 - без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 призначено справу №922/563/22 до розгляду на 01.05.2023, але 01.05.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 29.05.2023, що відображено у відповідній ухвалі апеляційного суду.

Харківська міська рада також надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 скасувати, як незаконне та необгрунтоване, та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

У судовому засіданні 29.05.2023 представник другого відповідача, який брав участь в режимі відеоконференції, підтримав вимоги апеляційної скарги - просив суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник першого відповідача підтримав доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник прокуратури присутній в судовому засіданні просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші представники сторін не скористалися правом участі представників у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення позивача про судове засідання.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників присутніх сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, з 2015 року АТ «Мегабанк» володів на праві власності об`єктами нерухомого майна, а саме: нежитловою будівлею Літ. «А-1», нежитловою будівлею Літ. «М-1», нежитловою будівлею Літ. «К-1», нежитловою будівлею Літ. «В-2», нежитловою будівлею Літ. «Ж-1», нежитловою будівлею Літ. «И-1», нежитловою будівлею Літ. «Б-1», нежитловою будівлею Літ. « 3-1», нежитловою будівлею Літ. «Г-1», нежитловою будівлею Літ. «Л-2». нежитловою будівлею Літ. «Д- 1», нежитловою будівлею Літ. «БЕ-1», що розташовані по вул.Буковій. 20-Г в м.Харків на підставі договору іпотеки №ГД-13/2008-77/2006-3, посвідченого 31.03.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №1048 (зі змінами та доповненнями).

10.12.2020 було проведено державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за АТ «Мегабанк» в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., номер запису про право власності 39654518, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

24.02.2021 рішенням 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» №49/21 АТ «Мегабанк» надано в оренду строком до 01.03.2026 земельну ділянку комунальної власності площею 7,5802 га (кадастровий номер :12:003:0083) за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу зі знесенням нежитлових будівель літ. «А-1», літ. «К-1»,, літ. «М-1», літ. «Л-2», літ. «И-|», літ. « 3-1», літ. «К-1», літ. «Б-1», літ. «Д-1», літ. «В-2», літ. «Г-1», літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 (п. 40 додатку 1 вказаного рішення ХМР).

24.05.2021 між АТ «Мегабанк» та ХМР укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,5802 га, з кадастровим номером :12:003:0083 по вул.Буковій, 20-Г в м. Харків, укладений між Харківською міською радою та АТ «Мегабанк», на земельній ділянці розміщено нежитлові будівлі Літ. «А-1», Літ. «М-1», Літ. «К-1», Літ. «В-2», Літ. «Ж-1», Літ. «И-1», Літ. «Б-1», Літ. « 3-1», Літ. «Г-1», Літ. «Л-2», Літ. «Д-1», Літ. «Е-1».

17.09.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майна №4675, відповідно до умов якого до останнього перейшло право власності на нежитлові будівлі літ.«А-1», ліг. «К-1», ліг. «М- 1», ліг. «Л-2». ліг. «И-1», літ. « 3-1», літ. «Ж-1», літ. «Е-1», літ.«Д-1», ліг. «В-2», літ. «Г-1», літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю., право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , дата зареєстрації 17.09.2021.

Далі на підставі іпотечного договору №20-10в/2021/ГД-06/2021-з№6261 від 08.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю., право власності зареєстровано за ТОВ "Житловий комплекс "Олексіївська рів`єра", дата реєстрації: 18.11.2021.

18.11.2021 підписано акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Житловий комплекс «Олексіївська рів`єра», відповідно до якого від ОСОБА_1 перешли нежитлові будівлі літ.«А-1», літ «К-1», ліг. «М-1», літ.«Л-2», ліг. «И-1», літ. « 3-1», літ.«Ж-1», літ.«Б-1», літ.«Д-1», літ. «В-2», літ. «Г-1», літ.«Б-І» за адресою: АДРЕСА_1 , а також право користування земельною ділянкою площею 7.5802 га.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Вивченням обласною прокуратурою питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин, встановлені порушення вимог законодавства під час надання АТ «Мегабанк» в оренду земельної ділянки, розташованої на території Шевченківського району м.Харкова, а саме надання AT «Мегабанк» земельної ділянки комунальної власності в оренду поза земельних торгів.

За твердженням прокурора пункт 40 додатку 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» від 24.02.2021 № 49/21 не відповідає вимогам чинного законодавства, що стало підставою для звернення до господарського суду із відповідним позовом.

Відповідачі, в свою чергу, проти позову заперечував.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким повністю задовольнив вимоги прокурора, виходив з того, що рішення першого відповідача "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" №49/21 від 24.02.2021, яким АТ "Мегабанк" надано в оренду строком до 01.03.2026 земельну ділянку комунальної власності площею 7,5802 га (кадастровий номер :12:003:0083) за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу зі знесенням нежитлових будівель по АДРЕСА_1, прийнято з порушенням ч. 2 ст.124,134 ЗК України, а саме без проведення земельних торгів, у зв`язку з чим прийняте рішення є незаконними, а договір оренди укладений між відповідачами - є недійсним. При цьому суд наголошує, приписи частини 2 статті 134 ЗК України передбачають можливість надання у користування на позаконкурентних засадах лише земельних ділянок, на яких безпосередньо розташована будівля, що перебуває у власності орендаря землі, для її обслуговування та площею, що не перевищує площі вказаної будівлі. Разом з тим, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належної відповідачу будівлі, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.ст.134,135 ЗК України.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладаються такі функції: зокрема, у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 цієї статті, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Як вказує прокурор, звернення з даним позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо повернення земельної ділянки; захищати інтереси територіальної громади повинні міська рада як власник земельної ділянки, однак, міська рада не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення та є відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте, у разі, коли саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади міста, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем, оскільки іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 24.09.2020 у справі №922/3272/18, від 31.03.2021 у справі №922/3272/18, в ухвалі від 01.09.2020 у справі №922/1441/19

З урахуванням обставин цієї справи, прокуратурою визначено відповідачем Харківську міську раду, яка розпорядилася спірною земельною ділянкою в порушення, як вказує прокурор, вимог земельного законодавства, а отже прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних інтересів територіальної громади.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

В даному випадку предметом спору, а отже і предметом доказування в силу норм Господарського процесуального кодексу України, є питання стосовно наявності підстав прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення про надання в оренду земельної ділянки за процедурою передбаченою ст.122, 123 124 та ч.2 ст. 134 ЗК України, без проведення земельних торгів.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту незаконним і скасування рішення є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту незаконним і його скасування є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено серед способів захисту прав на земельні ділянки визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею ( частина 2 статті 123 Земельного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця. прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За приписами частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто законодавець нормами ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції чинний на дату винесення оскаржуваного рішення Харківською міською радою) визначає, що продажу підлягають окремими лотами но конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а) земельні ділянки державної чи комунальної власності, і б) права па них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності. Згідно вимогам ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваного рішення Харківською міською радою) право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тому "продати" це право до того, як воно виникне, неможливо.

Відповідно до частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

В той же час, загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовано ст. 123 Земельного кодексу України на підставі проектів землеустрою чи технічної документації і не містить застережень про необхідність дотримання ст. 134, 135 Земельного кодексу України.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду та передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Тобто, норма ст. 124 Земельного кодексу України допускає та розрізняє способами набуття права оренди на землю шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. В той же час, відповідна норма (яка регулює питання саме набуття права оренди землі), містить чітке посилання на необхідність дотримання визначеного ст. 134 ЗК України порядку. Однак, норми ст. 123 ЗК України (загальний порядок набуття права користування землею) не містять жодних вказівок чи заборон з посилання на необхідність дотримання визначеного ст. 134 Земельного кодексу України порядку.

Частиною 6 ст. 93 Земельного кодексу України обумовлено, що орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Тобто Земельний кодекс України допускає можливість передачі землі в суборенду за дозволом власника і це не потребує аукціону.

Частиною 2 статті 134 ЗК України (є редакції чинній на дату винесення оскаржуваного рішення Харківською міською радою) визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

З аналізу наведеної норми є підстави стверджувати, що вони прямо пов`язують надання земельної ділянки на позаконкурентних засадах саме з розташуванням на цій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже, чинним земельним законодавством передбачено виключне право власника нерухомого майна на отримання в оренду земельної ділянки на якій воно розташоване без проведення земельних торгів в порядку визначеному положеннями ст. 122, 124 ЗК України.

В даному випадку пунктами 2 та 3 договору оренди від 24.05.2021, який укладений між Харківською міською радою та АТ «Мегабанк», передбачено, що на земельній ділянці загальною площею 7,5802 га, з кадастровим номером :12:003:0083 по вул.Буковій, 20-Г в м.Харків, розміщено об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «М-1», літ. «К-1», літ. «В-2», літ. «Ж-1», літ. «И-1», літ. «Б-1», літ. « 3-1», літ. «Г-1», літ.«Л-2», літ. «Д-1», літ. «Е-1», які підлягають знесенню.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення, право власності на спірні нежитлові будівлю, розташовані по вул. Букова, 20-Г у м. Харкові було зареєстровано за АТ "Мегабанк", воно було чинним та не скасованим.

Крім того, на момент прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка вже мала кадастровий номер :12:003:0083 та відомості про яку були зареєстровані у публічній кадастровій карті, що свідчить про її факт сформованості.

З врахування наведених обставин та приписів чинного законодавства, оскільки станом на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення на спірній земельній ділянці знаходився об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «К-1», літ. «М-1», літ. «Л-2», літ. «И-1», літ. « 3-1», літ. «Ж-1», літ. «Е-1», літ. «Д-1», літ. «В-2», літ. «Г-1», літ. «Б-1» право власності на якій зареєстровано за відповідачем-2, право оренди на земельну ділянку кадастровий номер :12:003:0083 за адресою: м.Харків, вул.Букова, 20-Г в силу положень ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягало продажу на земельних торгах.

Твердження прокурора та суду щодо невірного визначення площі земельної ділянки не можуть братися до уваги колегією суддів, з огляду на те, що земельна ділянка була сформована завчасно до прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що, виходячи із системного аналізу положень частини другої статті 124 і абзацу 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування у випадку розташування на такій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна належних на праві власності зазначеним особам.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №922/1323/20, від 01.04.2021 у справі №910/10500/19.

Щодо доводів про невідповідність розміру наданої в оренду земельної ділянки до розміру площі будівлі, яка на ній знаходиться, колегія суддів зазначає про таке.

Встановлення залежності площі земельної ділянки та нерухомого майна, яке розташоване на ній не регламентується, а ні положеннями ЗКУ, а ні Державними будівельними нормами «Містобудування. Планування і забудова міських сільських поселень ДБН 360-92», затвердженими наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за №44, а ні Державними будівельними нормами «ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій», затвердженими наказом №104 від 26.04.2019, а ні Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173, Державними будівельними нормами «Житлові будинки. Основні положенні ДБН В.2.2-15-2005», затвердженими наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80.

Тобто, зазначені акти технічного нормування не містять норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і не ставить площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.

Вказані положення не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, а визначення розміру такої земельної ділянки є виключно правом та волевиявленням органу місцевого самоврядування.

Висновок суду першої інстанції про те, що площа земельної ділянки має відповідати площі, яку безпосередньо займає нежитлова будівля (виключно площу під об`єктами нерухомого майна) або може бути дещо більшою (у разі необхідності обслуговування цих об`єктів) не грунтується на нормах чинного законодавства України адже ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки.

Сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 ГПК України.

У постанові від 01.07.2020 у справі №910/9028/19 Верховний Суд вказував, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотання сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження обставин неспівмірності розміру земельної ділянки, розміру будівлі, що на ньому знаходиться, не надано доказів невідповідності землевпорядної документації в частині визначення розміру земельної ділянки чинним нормам земельного законодавства, також прокурором не заявлялося до суду клопотання про призначення експертизи з метою визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі. Прокурор під час розгляду справи в суді першої інстанції обмежився виключно посиланнями на ті обставини, що розмір земельної ділянки значно перевищує площу будівлі, що на ній знаходиться. При цьому не доведено і того, що оспорюване рішення порушило права чи охоронювані законом інтереси, зокрема, територіальної громади міста Харкова - власника земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, Харківська міська рада діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Щодо вимог прокурора про визнання незаконним та скасування рішення міської ради щодо надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, судова колегія вважає, що зазначене рішення місцевої ради не має самостійного характеру, і фактично було реалізоване шляхом укладення договору оренди земельної ділянки та вичерпало свою дію.

Стосовно вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :12:003:0083, по АДРЕСА_1,, площею 7,5802 га, укладеного між Харківською міською радою та АТ "Мегабанк" та зобов`язання ТОВ "Житловий комплекс "Олексіївська Рів`єра" повернути зазначену земельну ділянку, Харківській міській раді судова колегія зазначає про таке.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Приписами ст.ст.203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

При цьому, суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

Відповідно до положень Земельного кодексу України, Законів України "Про власність", "Про місцеве самоврядування в Україні" власником спірної земельної ділянки є територіальна громада, яка делегує відповідній раді повноваження щодо передачі права користування від імені цієї громади, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Волевиявлення органів місцевого самоврядування при виконанні свої функцій, у тому числі щодо розпорядження майном шляхом укладення правочинів, повинно відповідати чинному законодавству. Воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях відповідного органу, які відповідають вимогам закону та інтересам територіальної громади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 по справі № 916/2129/15.

Як вже було встановлено судом, підстав для визнання спірного рішення Харківської міської ради незаконним та його скасування немає, тому й підстави для визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки відсутні.

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що чинним земельним законодавством передбачено виключне право власника нерухомого майна на отримання в оренду земельної ділянки на якій воно розташоване без проведення земельних торгів. Отже, враховуючи що станом на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення на спірній земельній ділянці знаходився об`єкт нерухомого майна, що належить другому відповідачу на праві власності, право оренди на земельну ділянку в силу положень ч 2 ст. 134 ЗК України не підлягало продажу на земельних торгах, а відтак доводи прокурора про те, що спірне рішення прийнято всупереч положенням ч.1 ст. 134 ЗК України, є необґрунтованими та такими, що спростовується матеріалами справи. Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, апеляційний суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони за своєю природою є похідними від вимог про скасування пунктів рішень Харківської міської ради про надання земельної ділянки другому відповідачу в оренду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, що в свою чергу призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно зі ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 пункту 2 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, за висновком апеляційного господарського суду вимоги скарги законні та обґрунтовані, тому вона підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, рішення Господарського суду Харківської області 06.02.2023 року у справі №922/563/22 підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що маються значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та указів №259/2022 від 14.03.2022, №133/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 18.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, - оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляційної інстанції був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, пунктом 2 статті 275, пунктом 4 частини 1 статті 277, статтями 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/563/22 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (61001, вул. Богдана Хмельницького, м.Харків, ) на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 11.154,50 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.06.2023

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка