ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Справа № 903/52/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Єфімчук А.І.

за участю представників:

позивача: Давидюк М.В. адвокат

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 (суддя Шум М.С., м.Луцьк, повний текст складено 03.04.2023 року)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт

до відповідача: Приватного підприємства "Фермерського господарства Західний Буг

про стягнення 1 054 546,95 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватного підприємства "Фермерського господарства Західний Буг, в якому просить стягнути 1 054 546,95 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконує договірні зобов`язання за договором складського зберігання №1808/958108 від 18.08.2021.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт 1 054 546,95 грн. штрафу та 15 818,21 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Приватне підприємство "Фермерське господарство "Західний Буг" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.2023 року у справі №903/52/23 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Зменшити суму заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» штрафу у справі №903/52/23 до 1% заявленого штрафу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 25% заборгованості 1 054 546,95 грн. не можна вважати таким, який би відповідав завданню господарського судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Так як господарський суд першої інстанції не звернув увагу на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Крім того, відповідач зазначає, судом першої інстанції не враховано позицію Великої Палати Верховного Суду щодо зменшення розміру пені викладену у постанові від 16.10.2019 у справі №303/2408/16-ц:

Отже, з врахуванням вищенаведеного, відповідач вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.2023 у справі №903/52/23 підлягає скасуванню.

Ухвалою від 08.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі № 903/52/23 та розгляд апеляційної скарги призначено на 31 травня 2023 року.

18 травня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

26 травня 2023 року від представника Приватного підприємства "Фермерського господарства "Західний Буг" - адвоката Кушнірука А.В. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/52/23 в якому просить надати можливість приймати участь в судовому засіданні у справі №903/52/23, що проходитиме 31.05.2023 о 10:30 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 29.05.2023 року клопотання представника Приватного підприємства "Фермерського господарства "Західний Буг" - адвоката Кушнірука А.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/52/23, задоволено. Забезпечено уповноваженому представнику Приватного підприємства "Фермерського господарства "Західний Буг" - адвокату Кушніруку А.В. участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/52/23 призначеному на 31 травня 2023 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 року №1845/0/15-21.

31 травня 2023 року від представника Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" адвоката Кушнірука А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання заявник обґрунтовує тим, що про дату , час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином. Однак, фізично не в змозі взяти участь у даному судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, що проходитимуть у Луцькому міськрайонному суді у справі №161/3770/23 призначеному на 31.05.2023 року об 09:00 год. та у Луцькому міськрайонному суді у справі №501/1422/21/21 призначеному на 31.05.2023 року об 11:00 год. Докази вказаних обставин долученні представником відповідача до поданого клопотання.

В судовому засіданні 31.05.2023 року представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" адвоката Кушнірука А.В. про відкладення розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Проаналізувавши вищезазначене клопотання, колегія суддів визнає причину неявки представника відповідача неповажною, оскільки Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на суперечливість дій адвоката Кушнірука А.В. щодо належного представництва відповідача у справі №903/52/23, а саме, будучи обізнаний про участь його в якості представника в судових засіданнях, що проходитимуть у Луцькому міськрайонному суді у справі №161/3770/23 призначеному на 31.05.2023 року об 09:00 год. та у Луцькому міськрайонному суді у справі №501/1422/21/21 призначеному на 31.05.2023 року об 11:00 год., ним було подане 26.05.2023 до суду апеляційної інстанції клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/52/23, яке ухвалою суду від 29.05.2023 було задоволено, проте вказаний представник не скористався правом передбаченим приписами ст.197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. В свою чергу, 31.05.2023 представником відповідача подається клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із занятістю в інших судових засіданнях. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що дата доданої відповідачем судової повістки про виклик до суду по справі №501/1422/21 є 10.05.2023, а дата ухвали суду апеляційної інстанції 08.05.2023, що підтверджує заздалегідь обізнаність представника відповідача про виникнення обставин на які він послався в поданому клопотанні про відкладення розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вказані дії представника відповідача спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про недобросовісність при реалізації останнім своїх прав, оскільки право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.89).

Отже, враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що явка представників учасників справи ухвалою суду від 08.05.2023 обов`язковою не визнавалась, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позиція відповідача викладена у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 за відсутності представника Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" адвоката Кушнірука А.В.

Після оголошення колегією суддів результатів розгляду клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, представник позивача в судовому засіданні 31.05.2023 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд залишити рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" без задоволення.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт в судовому засіданні 31.05.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (позивач, зерновий склад) та Приватного підприємства "Фермерським господарством Західний Буг (відповідач, поклажодавець) було укладено договір складського зберігання №1808/958108, згідно з п. 2.1. якого предметом договору є домовленість сторін про надання Зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій, згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та погрузки товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та умовах, визначених цим договором (а.с. 4-10).

Згідно з п. 3.4. договору послуги за зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2. даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.

Згідно із п.11.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 6.3.2 договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги за цим договором, а також отримані додаткові послуги на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту здачі-приймання робіт.

На виконання своїх зобов`язань позивач надавав послуги зберігання відповідачу в період з серпня 2021 року по листопад 2021 року включно. Факт надання послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними обома сторонами № 1620 від 31.08.2021 року на суму 70 130,30 грн.; №291 від 09.11.2021 року на суму 665 129,17 грн.; №1226 від 30.11.2021 року на суму 969 694,38 грн.; №1227 від 30.11.2021 року на суму 2 583 364,26 грн. (а.с. 18-21).

Послуги зберігання оплачувались відповідачем із пропущенням встановлених договором строків, що підтверджується платіжними дорученнями про сплату наданих послуг №1114 від 07.09.2021 року на суму 70 130,30 грн.; №1618 від 21.12.2021 на суму 798 510,36 грн.; №1668 від 22.12.2021 на суму 1 488 657,06 грн.; №1450 від 04.11.2022 на суму 1 931 020,39 грн.(а.с. 22-25).

Таким чином, позивач зазначає, що в підсумку заборгованість була погашена відповідачем майже через одинадцять місяців.

Згідно п. 8.2. договору, за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення, та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Таким чином, позивач у відповідності до п.8.2 договору нарахував штрафні санкції за прострочення оплати наданих послуг відповідачем на суму 4 218 187,81 грн. Вказані грошові кошти були погашені із простроченням. Позивач вирішив обмежитись нарахуванням штрафу в розмірі 25%, який розраховується наступним чином: 4 218 187,81 грн. * 25% = 1 054 546,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватного підприємства "Фермерського господарства Західний Буг, в якому просить стягнути 1 054 546,95 грн. штрафу.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Приписами ч.1 ст.530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч.ч. 1, 6, 7 ст.193 ГК України, які кореспондуються зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов`язання з оплати послуг позивача за договором № 1808/958108 від 18.08.2021 складського зберігання за спірний період, що підтверджується актами наданих послуг від 31.08.2021, від 09.11.2021 та 30.11.2021 на суму 4 218 187,81 грн. вчасно не оплатив. Вказані обставини відповідачем не оспорюються (а.с. 18-25).

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

При цьому згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, пунктом 8.2. договору сторони узгодили, що за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф за порушення строку оплати послуг в сумі 1 054 546,95 грн. (4 218 187,81 грн. х 25% = 1 054 546,95 грн.).

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 25 % штрафу від несплаченої суми в розмірі 1 054 546,95 грн.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву від 27.01.2023 представник відповідача просить зменшити суму нарахованих позивачем штрафних санкцій до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми нарахованих позивачем санкцій (штрафу), а саме: до 10 545,47 грн. (а.с. 32-35).

Розглянувши викладене у відзиві на позовну заяву клопотання відповідача про зменшення суми нарахованого штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1%.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України, є безпідставними, оскільки відповідач посилається на ці обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього. Необґрунтованою є позиція відповідача про те, що суд повинен зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на факт визнання відповідачем заборгованості. Не доведено відповідачем й здійснення всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань за договором складського зберігання №1808/958108 від 18.08.2021.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, доводи відповідача щодо підстав зменшення штрафу на 99 %, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до 1%, оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, відповідно до вимог статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову (стаття 15 ГПК України).

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат на відміну від доведення розміру збитків.

Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі №761/9584/15).

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19) зроблено висновок, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №367/7401/14 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків (1), та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (2). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16.

З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі №903/52/23.

З матеріалів справи вбачається, що послуги зберігання за договором № 1808/958108 від 18.08.2021 складського зберігання оплачені відповідачем із пропущенням встановлених договором строків, що підтверджується платіжними дорученнями про сплату наданих послуг №1114 від 07.09.2021 року на суму 70 130,30 грн.; №1618 від 21.12.2021 на суму 798 510,36 грн.; №1668 від 22.12.2021 на суму 1 488 657,06 грн.; №1450 від 04.11.2022 на суму 1 931 020,39 грн. (а.с. 22-25).

Проте, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів завдання позивачу збитків простроченням оплати. В матеріалах справи вказані докази також відсутні.

Таким чином, враховуючи поступову оплату відповідачем послуг позивача за договором №1808/958108 від 18.08.2021 складського зберігання, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач Приватне підприємство "Фермерське господарство "Західний Буг" намагалося належним чином виконувати взяті за вказаним договором зобов`язання, однак в силу незалежних від волі відповідача об`єктивних обставин сплачені ним кошти не були сплачені в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Крім того, колегія суддів враховує фінансово-матеріальне становище відповідача, що підтверджується відповідними доказами, а саме: випискою по особовому рахунку від 26.01.2023 та листом №15 від 26.01.2023 року з яких вбачається, що у відповідача наявний кредит наданий АБ "Укргазбанк" на суму 11 084 230,00 грн та встановлене договірне списання на погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №891/2022/ВолОД-МСБ від 28.04.2022; рахунком 631 бухгалтерського обліку (а.с.36-38).

Зокрема, суд апеляційної інстанції керується тим, що згідно з відомостями з рахунку 631 відповідача Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" заборгованість останнього перед контрагентами складає 22 134 438,36 грн. (а.с. 38).

Разом з цим, колегія суддів враховує, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (пункт 8.28).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку всім доводам відповідача, правильно дійшов висновку, що не підлягає задоволенню його клопотання про зменшення штрафу до 1 %, проте його висновок про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100 % - 1 054 546,95 грн. також не можна вважати таким, який би відповідав завданню господарського судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Так, суд першої інстанції не звернув увагу на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Отже, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з огляду на необхідність забезпечення інтересів обох сторін, колегія суддів вважає наявними правові підстави обмежити розмір суми штрафу (1 054 546,95 грн.) п`ятдесятьма відсотками, що відповідатиме принципу пропорційності в господарському судочинстві, тобто на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 527 273,48 грн. (1 054 546,95 грн. х 50% = 527 273,48 грн.), а не 1%, як просив відповідач.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 05.04.2023 у справі №910/18718/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 слід задовольнити частково. Рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт - 527 273,48 грн. штрафу та 15 818,21 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В частині стягнення з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт - 527 273,47 грн. штрафу, відмовити.

Судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки. При цьому, колегія суддів враховує, що аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 10.03.2021 у справі №904/5702/19, від 14.06.2022 у справі №905/2135/19.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 23.03.23р. у справі №903/52/23 скасувати та ухвалити нове рішення:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" (м.Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с.Рованці, вул. Промислова, 5а, ) - 527 273,48 грн. штрафу та 15 818,21 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В частині стягнення з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" (м.Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с.Рованці, вул. Промислова, 5а, ) - 527 273,47 грн. штрафу, відмовити."

3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Волинської області.

4. Справу №903/52/23 повернути Господарському суду Волинської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" червня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.