07.06.2023Справа № 904/3299/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/3299/22
про стягнення 11 247 110, 15грн,
За участю представників сторін:
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: не з`явився
Від третьої особи-1: не з`явився
Від третьої особи-2: не з`явився
Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські Електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 матеріали позовної заяви № б/н від 29.09.2022 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.11.2022 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.
09.11.2022 від позивача засобами поштового зв`язку через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 904/3299/22, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2022.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 відкладено підготовче засідання на 01.02.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 заяву представника Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі", Козак Тетяни Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.03.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 заяву представника Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі", Козак Тетяни Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 заяву представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" Атаманюка В.В. про участь у судовому засіданні по справі № 904/3299/22 в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.
Протокольною ухвалою суду від 08.03.2023 уточнення до відзиву, які надійшли до суду 02.03.2023 від відповідача залишено без розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.03.2023 відкладено судове засідання на 22.03.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2023 заяву представника Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі", Козак Тетяни Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 заяву представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", Атаманюка Василя Васильовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 постановлено повернутися до розгляду справи № 904/3299/22 у підготовчому провадженні; залучити до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; підготовче засідання призначити на 19.04.2023 о 12:40 год.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 заяву представника Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі", Козак Тетяни Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 заяву представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", Атаманюка Василя Васильовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", Тищенко Аліни Ігорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Протокольною ухвалою суду від 19.04.2023 постановлено не приймати до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 відкладено підготовче засідання на 26.04.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2023.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" суму боргу у розмірі 11 134 841 грн 06 коп.; у решті позовних вимог відмовлено.

31.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3299/22, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 80 000,00 грн, які понесені позивачем у зв`язку з розглядом в Господарському суді міста Києва справи № 904/3299/22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 розгляд заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3299/22 призначено на 07.06.2023.

06.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення.

У судове засідання 07.06.2023 представники заявника, боржника та третіх осіб не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомленні належним чином.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3299/22, суд дійшов висновку про його часткове задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 3 ст. 221 ГПК України встановлено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з позовом позивач у позовній заяві вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, складає 100 000, 00 грн.

Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 вбачається, що судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем, щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до поданого клопотання про розподіл судових витрат позивачем зазначено про розмір фактично понесених витрат на правничу допомогу становить 80 000,00 грн, які він просить покласти на відповідача.

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021;

- акт наданих послуг за період з 30.09.2022 по 31.05.2023 за договором про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021;

- додаткові угоди №33 від 01.12.2022, №20 від 31.12.2021, №4 від 27.04.2021.

- довіреність №105/2022 від 14.03.2022;

- витяг з Єдиного реєстру адвокатів України;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3918 від 08.10.2018.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Однак, сама по собі наявність клопотання про зменшення витрат на професійну правничу (правову) допомогу не може вважатися достатньою підставою для такого зменшення, адже відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Відповідачем 06.06.2023 подано заперечення на заяву позивача про винесення додаткового рішення, в якому відповідач звертає увагу господарського суду на не співмірність витрат на правову допомогу, а також зазначає, що позивачем не надано доказів понесення таких витрат.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів реальної оплати за надану правову допомогу, господарський суд відхиляє, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

З метою встановлення співмірності витрат на правову допомогу на заявлену суму у розмірі 80 000, 00 грн., господарським судом досліджено акт від 31.05.2023 наданих послуг за період з 30.09.2022 по 31.05.2023 за договором про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021.

Так, судом встановлено, що у зазначеному акті наданих послуг за період з 30.09.2022 по 31.05.2023 наведено шість пунктів, серед яких перші три: 1) вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів; 2) розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта; 3) підготовка та подача позовної заяви.

Проте варто зауважити, що вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, а також аналіз судової практики з подібних спорів та розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта не є окремими правовими послугами, а є складовими в юридичній послузі «підготовка та подача позовної заяви».

Також слід зазначити, що предметом спору у даній справі є стягнення основного боргу за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, і така категорія спорів не належить до складних. Вивчення нормативно-правового регулювання таких правовідносин відбувається під час здобуття вищої освіти в галузі права і не потребує додаткових зусиль і часу адвоката, який професійно займається діяльністю багато років. Також не зовсім зрозумілою є послуга «розробка стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта», оскільки алгоритм дій щодо правового захисту чітко визначений нормами Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи професіоналізм і кваліфікацію адвоката Козак Т.В., розмір фактично понесених витрат на правничу допомогу є значно завищеним, оскільки дана справа є розрахунковою і не потребує спеціальних знань.

Суд наголошує на тому, що складність справи не полягає в ціні позову, а у категорії спору, а також у затрачених часі та зусиллях.

Крім того, варто зауважити, що у поданій адвокатом Козак Т.В. позовній заяві не було викладено всіх обставин, які мали істотне значення для вирішення спору, зокрема, щодо спірного питання, пов`язаного з фактом невідключення за заявкою відповідача від енергопостачання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Більше того, позивачем не було надано належних доказів свого твердження про те, що заявку відповідача ним отримано 01.07.2021, а не 29.06.2021.

Такі дії позивача не ґрунтувалися на приписах Господарського процесуального кодексу України та не сприяли швидкому і всебічному розгляду спору, а також стали підставою для звернення суду до стандарту вірогідності.

Щодо участі адвоката Козак Т.В. у судових засіданнях, то суд зазначає наступне.

У підготовчому судовому засіданні 14.12.2022 була присутня представник позивача за довіреністю адвокат Іваненко Ірина Петрівна, а не адвокат Козак Т.В.

У судових засіданнях у даній справі 01.02.2023, 08.03.2023, 22.03.2023, 19.04.2023 та 31.05.2023 була присутня в режимі відеоконференцій поза межами приміщення суду Козак Тетяна Вікторівна.

Проте, як встановлено судом, жодне судове засідання у даній справі не відбувалось тривалий час.

Так, судове засідання 01.02.2023 тривало 13 хвилин, 08.03.2023 - 19 хвилин, 22.03.2023 - 21 хвилину, 19.04.2023 - 16 хвилин, 26.04.2023 - 8 хвилин, 31.05.2023 - 16 хвилин, тобто, сумарно всього 1,5 години.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху», зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі, судом враховано, що послуги адвоката були реально надані позивачу, що підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатами документів, їх значення для спору та те, що адвокатом Козак Т.В. здійснювалось представництво інтересів позивача в Господарському суді міста Києва.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17.

З огляду на усі вищевикладені обставини, а також заважаючи на часткове задоволення судом позовних вимог, господарський суд, керуючись внутрішнім переконанням, визнає, що співмірними є витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 37 000,00 грн, які і покладаються на відповідача, у зв`язку з чим заява Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 244 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ) витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 37 000 (тридцять сім тисяч) грн 00 коп.

3. У задоволенні заяви у решті суми витрат на правову допомогу відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Додаткове рішення складено 08.06.2023

Суддя І.О. Андреїшина