ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/9723/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Галковська А.Т. (посвідчення адвокта ЗП002941 від 18.04.2022)

від відповідача: Погосян С.Г. (виписка з ЄДРЮОФОП)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 (повний текст рішення складено 14.03.2023)

у справі № 910/9723/22 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сок трейд"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 10 000 037, 92 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сок трейд" звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заборгованості за договором поставки товару № 53-121-01-21-10763 від 07.10.2021 у розмірі 10 000 037,97 грн, у тому числі заборгованість за поставлений товар у розмірі 8 442 303,00 грн, три проценти річних у розмірі 147 335,54 грн та інфляційне збільшення у розмірі 1 410 399,38 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сок трейд" 8 442 303,00 грн основної заборгованості, 146 757,30 грн трьох процентів річних, 1 410 383,00 грн інфляційних втрат та 149 985,58 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 у справі № 910/9723/22 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних і інфляційних витрат є незаконним.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що зобов`язання зі сплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ 20 % (1 407 050,50 грн виникло у постачальника з 14.01.2022, тобто з моменту реєстрації в ЄРПН податкової накладної).

Таким чином, на думку відповідача, місцевий господарський суд, неправильно визначивши строки оплати поставленого товару, дійшовши висновку про строки порушення відповідачем господарського зобов`язання з оплати суми ПДВ в розмірі 1 407 050,50 грн

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що умова стосовно оплати частини вартості товару після реєстрації податкових накладних в ЄРПН у розмірі 20 % (що дорівнює ставці ПДВ) жодним чином не порушує норми ані податкового законодавства, ані господарського законодавства, оскільки реєстрація податкових накладних - це подія, з якою пов`язується виконання скаржником зобов`язання, 20 % - це відсоткове (відносне) значення від загальної суми договору або остаточної вартості товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 910/9723/22 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/9723/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 у справі № 910/9723/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Разіної Т.І.; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом - 31.05.2023.

В судове засідання, яке відбулося 31.05.2023, з`явилися представники позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сок трейд" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10763 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити товар загальною вартістю 8 4402 303,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору строк поставки товару: грудень 2021.

За змістом п. 3.1 договору, ціна договору складає 7 035 252,50 грн, крім того ПДВ 20% 1 407 050,50 грн. Загальна ціна договору складає 8 442 303,00 грн.

Як вбачається з п. 3.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

У п. 4.5 договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адреса покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: . В податковій накладній у рядку "Код філії отримувача (покупця) " зазначати числовий номер ВП ЗАЕС - 01 та код ЄДРПОУ юридичної особи ДП "НАЕК "Енергоатом" - 24584661. Постачальник зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення одиниці вимірювання товару, що надається за договором, згідно з вимогами "Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку", ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 09.01.1997 №8.

Сторони у п. 10.2 договору встановили, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим.

Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє протягом року з дати укладення (п. 12.1 договору).

Позивач зазначив у позові, що зобов`язання з поставки товарів, зазначених в п. 1.1. договору, були своєчасно виконані постачальником в узгоджений строк, що підтверджується видатковими накладними № 895 від 28.12.2021, № 896 від 28.12.2021, № 902 від 28.12.2021.

Також позивач вказував, що належним чином оформлена податкова накладна № 93 від 28.12.2021 була зареєстрована ним в ЄРПН 12.01.2022, а належним чином оформлені податкові накладні № 94 від 28.12.2021 та № 97 від 28.12.2021 були зареєстровані в ЄРПН позивачем 14.01.2022.

Окрім того, за твердженням позивача, він додатково направляв зареєстровані в ЕРПН податкові накладні № 93 від 28.12.2021, № 94 від 28.12.2021 та № 97 від 28.12.2021 на електронну адресу покупця, зазначену в п. 4.5 договору - , однак відповідачем зобов`язання зі сплати вартості поставленого товару не виконав.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 83 від 18.08.2022, проте, відповідач відмовився виконувати своє зобов`язання посилаючись на відсутність можливості виконати таке зобов`язання.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилається на те, що відповідачем не виконано свого договірного зобов`язання в частині сплати вартості поставленого товару, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сок трейд" 8 442 303,00 грн основної заборгованості, 146 757,30 грн трьох процентів річних, 1 410 383,00 грн інфляційних втрат та 149 985,58 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановивши факт прострочення відповідачем виконання взятого на себе грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з позивача за первісним позовом інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідачем за первісним позовом на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у ст. 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку. Таке зобов`язання в силу ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі акта цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 Цивільного кодексу України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, то вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, місцевий господарський суд дійшов до висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 1 410 383,00 грн інфляційних втрат та 146 757,30 грн трьох процентів річних, відповідно за визначений позивачем період.

Стосовно доводів скаржника про відсутність правових для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У силу ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п. 3.1. договору, ціна договору складає 7 035 252,50 грн, крім того ПДВ 20% 1 407 050,50 грн. Загальна ціна договору складає 8 442 303,00 грн.

Як вбачається з п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Статтею 9 Податкового кодексу України передбачено, що ПДВ є загальнодержавним податком та відповідно до ст. 8 названого Кодексу є обов`язковим до сплати на усій території України.

Податок на додану вартість становить 20%, 7% або 14% бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (пп. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України). База оподаткування ПДВ визначається відповідно до ст. ст. 188 - 192 Податкового кодексу України.

Тобто, виходячи з норм Податкового кодексу України, платник податку, зареєстрований відповідно до вимог розділу V ПК України, включає ПДВ до складу вартості товарів/послуг та сплачує його до бюджету, а покупець/споживач компенсує вартість таких товарів/послуг продавцю за цінами з урахуванням ПДВ на момент їх придбання/споживання та незалежно від категорії покупців/споживачів. При цьому покупець/споживач при придбанні/споживанні товарів/послуг самостійно не обраховує ПДВ та не сплачує його до бюджету.

Таким чином, ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент).

Враховуючи наведене, сума ПДВ, як складова загальної ціни товару, підлягає сплаті покупцем у межах погодженого сторонами строку оплати за поставлений товар.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі посилання відповідача на застереження, викладене у п. 3.3 договору, стосовно здійснення оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не спростовує наявності у відповідача обов`язку оплатити частину вартості товару у розмірі суми ПДВ та необхідності його виконання у вищевказаний строк, виходячи з такого.

Так, у п. 4.5 договору зазначено, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адреса замовника для листування в рамках адмініструванні ПДВ: .

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2. ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Зі змісту наведених норм слідує, що право покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у нього в силу факту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних і жодним чином не залежить від факту направлення йому такої накладної контрагентом, у зв`язку з чим останнє як обов`язкове законодавцем не вимагається.

Судова колегія звертає увагу, що сам факт реєстрації податкових накладних у встановленому Податковому кодексі України порядку, як і факт їх надання постачальником на виконання умов договору позивачем за первісним позовом у поданому апеляційній скарзі не оспорюється та не заперечується.

Враховуючи наявність у позивача за первісним позовом обов`язку зі сплати повної ціни переданого товару, а також беручи до уваги, що у силу реєстрації податкових накладних в ЄРПН у останнього виникло право на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оплата на користь відповідача за первісним позовом договірної ціни переданого товару, включаючи її частину у розмірі сум ПДВ, мала бути проведена позивачем за первісним позовом у межах кінцевої дати строку, визначеного п. 3.2 договору.

Стаття 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов`язань.

Виходячи з вищевикладеного, доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 у справі № 910/9723/22 - без змін.

Матеріали справи № 910/9723/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.06.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна