РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2023Справа № 910/5035/23

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Хімзахист»

про стягнення 453 010,71 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство (надалі - АТ «Укртрансгаз») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (надалі -АТ «Банк інвестицій та заощаджень») про стягнення 453 010,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 409 320,00 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 38 128,44 грн., 3% річних у розмірі 2 287,71 грн. та інфляційних у розмірі 3 274,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Хімзахист» (надалі - ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, визначено строк для подання відзиву на позов, пояснень щодо позову або відзиву, заперечень на відповідь на відзив та/або відповіді на пояснення третьої особи (якщо такі будуть подані), позивачу надано строк для подання відповіді на відзив та відповіді на пояснення третьої особи.

20.04.2023 до Господарського суду міста Києва від АТ «Банк інвестицій та заощаджень» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на відсутність факту порушення принципалом основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, що пов`язано з виникненням форс-мажорних обставин.

25.04.2023 через канцелярію суду від АТ «Укртрансгаз» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи, що гарант не звільняється від обов`язків передбачених гарантією у випадку настання форс-мажорних обставин для принципала.

05.05.2023 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа повідомила про відсутність підстав для висновку про порушення зобов`язання, забезпеченого гарантією, та настання у гаранта обов`язку виплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

20.08.2021 між АТ «Укртрансгаз» (замовник) та ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» (виконавець) укладено договір про закупівлю № (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами, обладнанням, матеріалами і механізмами виконати «Фарбування та скління (Відновлення антикорозійного покриття технологічного обладнання та трубопровід ГЗП-4 Стрийського ВУПЗГ)» код 45440000-3 згідно ЄЗС ДК 021:2015, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Згідно із п. 5.1 Договору виконавець зобов`язується виконати роботи за цим договором з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт по 01.12.2022.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що місце виконання робіт - ГЗП-4, Стрийське ВУПЗГ, знаходиться в Миколаївському районі, 81644 Львівської області, с. Болоня, обслуговується оперативно-виробничою службою Стрийського ВУПЗГ, Більче-Волицького проммайданчика, АТ «Укртрансгаз».

Відповідно до п. 9.11 Договору відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі, зазначеної в п. 9.10 цього договору, виконавець зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 409 320,00 грн., що становить 5% ціни договору.

За твердженням позивача, в межах строку виконання роботи на підставі Договору виконані на суму 4 191 910,03 грн., з простроченням - на суму 2 465 612,50 грн., а інша частина робіт станом на 01.2023 не виконана.

17.08.2021 АТ «Банк інвестицій та заощаджень» (гарант) було видано банківську гарантію №15632, згідно якої гарант зобов`язався сплатити на користь АТ «Укртрансгаз» (бенефіціар) суму, що складає 409 320,00 грн., у випадку неналежного виконання ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» (принципал) умов Договору, протягом 5 банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

АТ «Укртрансгаз» звернулось до АТ «Банк інвестицій та заощаджень» із письмовою вимогою за банківської гарантією №1001ВИХ-22-4907 від 19.12.2022, в якій позивач просить відповідача сплатити 409 320,00 грн. за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021.

У відповідь на вказану вимогу АТ «Банк інвестицій та заощаджень» звернулось до АТ «Укртрансгаз» із листом №05-1/02/2886 від 27.12.2022, в якому повідомило про відмову у задоволенні вимоги з огляду на те, що об`єктивна неможливість задоволення вимоги бенефіціара пов`язана з відсутністю вини принципала, оскільки невчасне виконання Договору спричинене форс-мажорними обставинами.

При цьому, докази отримання відповідачем письмової вимоги за банківської гарантією в матеріалах справи відсутні, проте у зазначеній відповіді на вимогу АТ «Банк інвестицій та заощаджень» підтверджує її отримання 26.12.2022.

Спір у справі виник у зв`язку з протиправною, на думку позивача, відмовою відповідача у сплаті суми гарантії, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 409 320,00 грн. за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, який підпадає під правове регулювання норм §4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при поруці та гарантії.

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004.

Так, у пункті 9 частини 3 розділу I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із частиною 2 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №1001ВИХ-22-4907 від 19.12.2022, в якій вказав на те, що ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» неналежним чином було виконано умови Договору щодо строку виконання робіт, у зв`язку з чим просив АТ «Банк інвестицій та заощаджень» перерахувати кошти, відповідно до виданої відповідачем банківської гарантії №15632 від 17.08.2021, у розмірі 409 320,00 грн. на його рахунок.

Зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

З умов Гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Проте, щодо обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, то закон такого переліку не містить, натомість вказує, що до вимоги додаються документи, вказані в гарантії, тобто законодавець залишив на вирішення особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Згідно пункту 1 глави 2 розділу III Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

Як відзначалось судом, відповідно до пункту 2 розділу І Положення безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Тобто, вказане положення також не визначає обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, і також залишає на вирішення особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Зміст гарантії не містить застережень, які б ставили в залежність виплату банком гарантії від кількості днів прострочення боржником виконання основного зобов`язання або від настання форс-мажорних обставин. За змістом гарантії має значення лише сам факт порушення принципалом зобов`язання за договором. При цьому, одного лише факту наявності прострочення виконання основного зобов`язання (незалежно від періоду, причин та обсягу простроченого зобов`язання) достатньо для заявлення бенефіціаром вимоги до гаранта про виплату відповідного забезпечення.

Судом досліджено, що в пункті 5.1 Договору встановлено термін виконання робіт до 01.12.2022, тоді як роботи на суму 2 465 612,50 грн. виконані 30.12.2022, що вбачається із наявної в матеріалах справи копії акту №6 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року, а частина робіт на суму 1 528 877,47 грн. взагалі не виконана, що також не заперечується ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист».

Тобто, має місце неналежне виконання боржником зобов`язання за Договором щодо своєчасного виконання робіт за ним, при цьому, правовою підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром.

Аналогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного суду у справі №904/1156/19.

Окрім того, ні Договір, ні банківська гарантія №15632 від 17.08.2021 не містять положень щодо звільнення гаранта від обов`язків гарантії у випадку настання форс-мажорних обставин для принципала.

Суд відзначає, що наявність форс-мажорних обставин має наслідком відсутність відповідальності за порушення зобов`язання, а не відсутність самого порушення. А з огляду на відсутність в банківській гарантії №15632 від 17.08.2021 положень про форс-мажор, банк не може відмовитись від обов`язку за гарантією з посиланням на такі обставини.

Також, положення розділу 7 Договору «Обставини непереборної сили» стосуються саме правовідносин між замовником та виконавцем і не впливає на правовідносини між замовником та гарантом, а тому не звільняє банк від обов`язку здійснити виплату за банківською гарантією.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача суми гарантії за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021 у розмірі 409 320,00 грн.

При цьому, оскільки вимога за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021 була отримана відповідачем 26.12.2022, то згідно її умов сплата гарантійної суми мала бути здійснена не пізніше 02.01.2023.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту настання гарантійного випадку за банківською гарантією №15632 від 17.08.2021 (порушення виконання принципалом зобов`язання з виконання робіт у строк, визначений Договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми за гарантією у встановлений в ній строк, вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення з відповідача 409 320,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 38 128,44 грн., 3% річних у розмірі 2 287,71 грн. та інфляційних у розмірі 3 274,56 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 25.12.2022 по 03.03.2023.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Банківською гарантією №15632 від 17.08.2021 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання гарантом своїх зобов`язань за цією гарантією щодо перерахування коштів згідно з вимогою бенефіціара, гарант сплачує бенефіціару пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань гаранта за цією гарантією, за кожен день прострочення.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок, враховуючи встановлений судом строк сплати гарантійної суми, позивачем неправомірно нарахована пеня та 3% річних за період з 25.12.2022 по 02.01.2023, що призвело до необґрунтованого збільшення їх розміру.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача пені у розмірі 33 642,74 грн., 3 % річних у розмірі 2 018,56 грн. та інфляційних у розмірі 3 274,56 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Банк інвестицій та заощаджень» на користь АТ «Укртрансгаз» заборгованості у розмірі 409 320,00 грн., пені у розмірі 33 642,74 грн., 3% річних у розмірі 2 018,56 грн. та інфляційних у розмірі 3 274,56 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у розмірі 4 485,70 грн. та 3% річних у розмірі 269,15 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Також, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування пені та 3% річних до моменту повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, пені та 3% річних на суму основного боргу у розмірі 409 320,00 грн. починаючи з 04.03.2023 (враховуючи, що у позові вже здійснено нарахування з 03.01.2023 по 03.03.2023) до моменту виконання вказаного рішення, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок 3% річних для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: Сх3хД:К:100,

де: С- сума непогашеної заборгованості;

Д - кількість днів прострочення;

К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Перерахунок пені для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: С х О х Д : К : 100,

де: С - несплачена сума основного боргу;

О - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня;

Д - кількість днів прострочення;

К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, пеня та 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився за визначеними вище формулами.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, будинок 83-Д; ідентифікаційний код 33695095) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) суму банківської гарантії у розмірі 409 320 (чотириста дев`ять тисяч триста двадцять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 33 642 (тридцять три тисячі шістсот сорок дві) грн. 74 коп., 3% річних у розмірі 2 018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. 56 коп., інфляційні у розмірі 3 274 (три тисячі двісті сімдесят чотири) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 6 723 (шість тисяч сімсот двадцять три) грн. 84 коп.

Зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування пені та 3% річних на суму основного боргу у розмірі 409 320,00 грн. починаючи з 04.03.2023 до моменту виконання рішення суду, з урахуванням приписів законодавства України.

Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: Сх3хД:К:100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Нарахування пені для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати за наступною формулою: С х О х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; О - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість. Видати наказ.

3 В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий