ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 915/304/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 (колегія суддів: Діброва Г. І. - головуючий, Принцевська Н. М., Ярош А. І.) та рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2022 (суддя Мавродієва М. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервісгруп»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення коштів,

за участю: позивача Дмитрашко С.В. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Промсервісгруп» (далі - Товариство) звернулось з позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство) 4 202 281,87 грн загального розміру заборгованості, з яких: 3 646 627,92 грн - основний борг, 42 260,92 грн - 3 % річних і 513 393,03 грн - втрати від інфляції.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на постачання товару від 09.11.2021 № 53-123-01-21-07254 (далі - Договір) в частині оплати поставленого товару.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1 Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023, позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 3 646 627,92 грн основного боргу, 42 260,92 грн 3 % річних і 334 253,37 грн інфляційних втрат; у задоволенні решти вимог відмовлено.

2.2 Судові рішення в частині стягнення заборгованості мотивовані встановленням обставин щодо невиконання відповідачем умов Договору в частині здійснення розрахунків з позивачем за отриманий товар, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за вказаним Договором. Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення 3 % річних у заявленому до стягнення розмірі та про часткове задоволення вимог щодо стягнення інфляційних втрат.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі відповідач просить вищевказані судові рішення скасувати частково та прийняти нове, яким позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 42 260,92 грн залишити без задоволення.

3.2 В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

3.3 Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечує викладені відповідачем в касаційній скарзі доводи і просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

3.4 Також від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4. Мотивувальна частина

4.1 Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваними судовими рішеннями в частині стягнення з нього на користь позивача 3 % річних.

4.2 Отже, предметом касаційного оскарження є рішення судів попередніх інстанцій щодо стягнення з відповідача 3 % річних, тоді як в інших частинах судові рішення не оскаржуються, тому в силу частини 1 статті 300 ГПК України в касаційному порядку не переглядаються.

4.3 Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

4.4 Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

4.5 Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.6 У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

4.7 За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.8 Звертаючись з позовом у даній справі до суду, позивач у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого товару просив стягнути з відповідача, зокрема, 3 % річних.

4.9 Відповідач, заперечуючи проти позову, просив суд зменшити 3 % річних на 99 %, посилаючись на відсутність його вини у несвоєчасному виконанні договірних зобов`язань за Договором, а також на те, що у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед відповідачем, суттєвим зменшенням обсягу відпуску електроенергії виникла фінансова криза неплатежів, що призвело до несплати у передбачені Договором строки вартості поставленого товару.

4.10 У касаційній скарзі відповідач вже просить вищевказані судові рішення в частині стягнення 3 % річних у розмірі 42 260,92 грн скасувати, а позовні вимоги у цій частині залишити без задоволення, вважаючи, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

4.11 У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/471/18, на яку відповідач посилається на обґрунтування касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання зменшення розміру як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, виходила із очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

4.12 Натомість у даній справі, що переглядається у касаційному порядку, такі обставини судами попередніх інстанцій не встановлені, втім встановлено, що відповідачем не погашено суму основного боргу, а також вбачається, що сума нарахованих Підприємству 3 % річних не перевищує розміру заборгованості, що б дозволило стверджувати про її нерозумність, несправедливість та неспівмірність, та могло б бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних.

4.13 За встановлених обставин висновки апеляційного господарського суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, в якій Велика Палата Верховного Суду узагальнила підстави для застосування статті 551 ЦК України і статті 233 ГК України при нарахуванні, зокрема, 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання.

4.14 Зважаючи на подібне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у цій справі та у справі, на яку вказує скаржник в касаційній скарзі на обґрунтування виключних випадків касаційного оскарження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про закриття касаційного провадження.

4.15 Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.16 За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Суд не вбачає.

4.17 Згідно з приписами статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у справі № 915/304/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов