ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2023 р. Справа № 911/158/23

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЗААТБАУ Україна

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЕКСПЕРТ

про стягнення 13 749 769,77 грн

за участю представників:

від позивача: Бонтлаб В.В. (довіреність б/н від 22.11.2022)

від відповідача: Фоменко М.С. (ордер серії АІ № 1164727 від 21.10.2021), Тетарчук І.В. (ордер серії АІ № 1372826 від 08.05.2023)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.01.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області Товариство з обмеженою відповідальністю ЗААТБАУ Україна (далі ТОВ ЗААТБАУ Україна/позивач) подало позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЕКСПЕРТ (ТОВ АГРО ЕКСПЕРТ/відповідач) про стягнення 13 749 770, 43 гривень, з яких: 6 544 054, 34 гривень заборгованості, 2 060 032, 46 гривень пені, 548 679, 42 гривень 10% річних, 1 308 810, 87 гривень штрафу, 1 766 894, 67 гривень процентів за користування чужими грошовими коштами та 1 521 298, 67 гривень інфляційних втрат.

Заявлені вимоги обґрунтовано неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО ЕКСПЕРТ грошового зобов`язання по оплаті отриманого товару згідно договору поставки насіння № П09/2021 від 30.11.2020.

Господарський суд Київської області ухвалою від 20.01.2023, зокрема прийняв до розгляду позовну заяву ТОВ ЗААТБАУ Україна та відкрив провадження у справі № 911/158/23 за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 10.02.2023; викликав у підготовче засідання представників сторін; зобов`язав відповідача, у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати суду докази сплати позивачу 6 544 054, 34 гривень заборгованості строк відповідачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду у письмовій формі відзиву на позов.

Господарський суд Київської області ухвалою від 23.01.2023 в означеній справі виправив допущені технічні описки в ухвалі Господарського суду Київської області від 20.01.2023 у справі № 911/158/23, постановив вважати правильними в 10 абз. описової та п. 5 резолютивної частин ухвали Господарського суду Київської області від 20.01.2023 у справі № 911/158/23 банківські виписки/довідка по рахунку відповідача та/або бухгалтерська довідка.

27.01.2023, в межах встановлених судом строків, через канцелярію Господарського суду Київської області позивач подав пояснення в справі щодо обраного способу захисту та змісту позовних вимог.

Вказані письмові пояснення суд прийняв до розгляду.

09.02.2023 на адресу електронної пошти Господарського суду Київської області відповідач надіслав клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Відповідно до розпорядження Голови Господарського суду Київської області №6-А від 19.07.2022 "Про порядок дій при оголошення повітряної тривоги" з урахування Указу Президента України "Про введення воєнного стану в України" від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до ст. 30 Кодексу цивільного захисту України, керуючись ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів та працівників апарату суду передбачено, зокрема, що у разі оголошення сигналу повітряна тривога судді та працівники апарату суду негайно мають залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття.

Водночас 10.02.2023 з 08:27 до 11:57 у місті Києві оголошено сигнал повітряної тривоги у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу міста.

Господарський суд Київської області ухвалою від 10.02.2023 в означеній справі, зокрема призначив підготовче засідання на 24.02.2023.

10.02.2023 через підсистему «Електронний суд» відповідач подав клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження.

Водночас 10.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області від ТОВ «ЗААТБАУ Україна» надіслало клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, згідно якого позивач просить суд забезпечити участь представника ТОВ «ЗААТБАУ Україна» адвоката Бонтлаба В.В. у судовому засіданні 24.02.2023 і у наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, шляхом використання сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

Господарський суд Київської області ухвалою від 13.02.2023 у справі № 911/158/23 задовольнив клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів частково; відмовив у частині забезпечення участі представника позивача в наступних судових засіданнях у справі № 911/158/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у задоволенні клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна; постановив провести підготовче засідання, призначене у справі на 24.02.2023 об 11:15, в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

21.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області позивач надіслав довідку ТОВ ЗААТБАУ Україна про заборгованість відповідача.

Вказану довідку суд прийняв до розгляду.

22.02.2023 електронну адресу Господарського суду Київської області відповідач надіслав клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Господарський суд Київської області ухвалою від 24.02.2023 у справі № 911/158/23, зокрема повернув ТОВ АГРО ЕКСПЕРТ клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження без розгляду, а також відклав підготовче засідання на 17.03.2023.

24.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області ТОВ ЗААТБАУ Україна надіслало клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, згідно якого позивач просить суд забезпечити участь представника ТОВ ЗААТБАУ Україна адвоката Бонтлаба В.В. у судовому засіданні 17.03.2023 і у наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, шляхом використання сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

Господарський суд Київської області ухвалою від 01.03.2023 у справі № 911/158/23 задовольнив клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів частково; відмовив у частині забезпечення участі представника позивача в наступних судових засіданнях у справі № 911/158/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у задоволенні клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна; постановив провести підготовче засідання, призначене у справі на 17.03.2023 об 11:00, в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

15.03.2023 через підсистему «Електронний суд» відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечив проти заявлених вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

У підготовчому засіданні 17.03.2023 представник відповідача просив суд долучити до матеріалів справи платіжну інструкцію № 18001 від 15.03.2023 на підтвердження обставин часткової сплати боргу за договором. Зазначені докази прийнято судом до розгляду з огляду на обґрунтування відповідачем неможливості їх подання у строк, встановлений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з причин, що не залежали від відповідача.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.03.2023 в означеній справі, зокрема відмовив у задоволенні клопотання ТОВ АГРО ЕКСПЕРТ про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву; залишив відзив ТОВ АГРО ЕКСПЕРТ без розгляду; закрив підготовче провадження в справі № 911/158/23 та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.04.2023.

17.03.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області позивач подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, згідно якого позивач просить суд забезпечити участь представника ТОВ ЗААТБАУ Україна адвоката Бонтлаба В.В. у судовому засіданні 14.04.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, шляхом використання сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

Господарський суд Київської області ухвалою від 21.03.2023 у справі № 911/158/23 задовольнив клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; постановив провести судове засідання, призначене у справі на 14.04.2023 об 11:00, в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

21.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області позивач подав заяву про часткове закриття провадження у справі, відповідно до якої зазначив, що відповідач 15.03.2023 провів часткову оплату основного боргу в розмірі 200 000, 00 грн, а тому предмет спору в цій частині відсутній, що є підставою для закриття провадження в цій справі відповідно до ч. 2 ст. 231 ГПК України. До відповідної заяви додано копію платіжної інструкції № 18001 від 15.03.2023 на суму 200 000, 00 грн.

Вказану заяву разом з доданою до неї копією платіжної інструкції прийнято судом до розгляду.

У судовому засіданні 14.04.2023 представники сторін підтримали клопотання про закриття провадження в частині вимоги про стягнення 200 000, 00 грн.

Господарський суд Київської області ухвалою від 14.04.2023, занесеною до протоколу судового засідання від 14.04.2023 у справі № 911/158/23, відмовив відповідачу в прийнятті вказаних доказів, оскільки останнім не обґрунтовано неможливості їх подання у встановлений законом або судом строк; оголосив перерву в судовому засіданні до 19.05.2023.

14.04.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області позивач подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, згідно якого позивач просить суд забезпечити участь представника ТОВ ЗААТБАУ Україна адвоката Бонтлаба В.В. у судовому засіданні 19.05.2023 і у наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, шляхом використання сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

Господарський суд Київської області ухвалою від 18.04.2023 у справі № 911/158/23 задовольнив клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів частково; відмовив у частині забезпечення участі представника позивача в наступних судових засіданнях у справі № 911/158/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у задоволенні клопотання ТОВ ЗААТБАУ Україна; постановив провести підготовче засідання, призначене у справі на 19.05.2023 о 10:15, в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/. https://vkz.court.gov.ua/.

19.04.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області позивач подав письмові пояснення щодо правових підстав позову.

Поряд з тим вказана позивачем у списку додатків «роздруківка із офіційного сайту судових рішень постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2019 року по справі № 910/2164/18 3 арк.» у матеріалах письмових пояснень відсутня, що підтверджується складеним Господарським судом Київської області актом № 07-13/78/2023 від 19.01.2023.

18.05.2023 через підсистему «Електронний суд» відповідач подав заперечення на клопотання (заяву), відповідно до змісту яких відповідач виклав власну позицію щодо моменту виникнення обов`язку з оплати поставленого позивачем товару.

Водночас 18.05.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області відповідача надіслав письмові пояснення, згідно змісту яких останній виклав власну позицію щодо правових та фактичних підстав позову. До вказаних пояснень долучено копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера на надання правничої (правової) допомоги, протоколу про наміри,

До того ж 18.05.2023 на електронну адресу Господарського суду Київської області позивач надіслав заяву про виправлення допущеної технічної описки під час виготовлення тексту позовної заяви в частині розміру вимог щодо стягнення суми інфляційних втрат.

Відповідно до якого позивач зауважив на помилковому зазначенні в прохальній частині позову розміру інфляційних втрат 1 521 298, 67 грн, а тому просив врахувати правильний розмір нарахованих інфляційних втрат 1 521 298, 01 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні 19.05.2023 суд дійшов висновків про:

- прийняття вказаних пояснень позивача з доданими до них копіями постанов Верховного Суду, оскільки за змістом такі пояснення є позицією позивача щодо правових підстав позову, що до цього викладена у позовній заяві, та не містять доповнень новими аргументами;

- розгляд позовних вимог у відповідно виправленій позивачем редакції, оскільки, в наявному в позовній заяві розрахунку позивачем зазначено суму інфляційних втрат - 1 521 298, 01 грн, тобто поданою заявою про виправлення допущеної технічної описки позивач фактично не змінив ані предмет, ані підстави позову;

- прийняття заперечень відповідача на клопотання (заяву);

- залишення без розгляду письмових пояснень відповідача разом з доданим до них протоколом про наміри, а в частині доданих доказів на підтвердження повноважень представника відповідача про долучення до матеріалів справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 161, ч. 2 ст. 207 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Поряд з тим приписами ч. 3, 4, 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до змісту протоколу судового засідання від 14.04.2023, судом у вказаному засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Однак вказані письмові пояснення, зокрема з доданим до них протоколом про наміри, ТОВ «Агро Експерт» подало з порушенням наведених процесуальних приписів, після закінчення відповідно встановленого на те строку до 08.02.2023.

Водночас ТОВ «Агро Експерт» не навело та не обґрунтувало поважності причин пропуску відповідного процесуального строку та об`єктивної неможливості його дотримання з причин, що не залежали від відповідача.

У судовому засіданні 19.05.2023, після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів, суд оголосив про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд постановив ухвалу про закриття провадження в справі за позовом ТОВ ЗААТБАУ Україна до ТОВ АГРО ЕКСПЕРТ в частині вимоги про стягнення 200 000, 00 грн, а також

УСТАНОВИВ:

30.11.2020 ТОВ «ЗААТБАУ Україна» як продавець та ТОВ «Агро Експерт» як покупець уклали договір поставки насіння № П09/2021 (далі договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупця насіння (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пп. 1.2, 1.5, 3.1, 3.4, 4.1, 4.3-4.5, 5.1, 5.6-5.8, 10.1, 10.3, 10.4 договору поставки, найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару та загальна вартість товару, строк та базис (у тому числі адреса місця) поставки товару, рік врожаю, а також за необхідності інші умови, визначаються сторонами у відповідному додатку (специфікації), що є невід`ємною частиною договору.

Покупець надає продавцю довіреність на отримання товару, засвідчену уповноваженою на це особою, та скріплену печаткою.

З метою зменшення паперового документообігу, до запровадження сторонами системи електронного документообігу, сторони домовилися, що, якщо інше прямо не передбачено законом або цим договором, взаємодія між ними з приводу виконання цього договору буде здійснюватися за допомогою електронних засобів зв`язку.

Жодним чином не скасовуючи інші домовленості, передбачені цією статтею, виключно для цілей належного бухгалтерського обліку операцій за цим договором, сторони зобов`язуються протягом 20 (двадцяти) днів з моменту підписання обмінюватися або підписаними за допомогою електронного цифрового підпису або паперовими примірниками наступних оригіналів документів: видаткові накладні; довіреність на прийняття товару; акти звірки; інші документи на вимогу будь-якої із сторін.

Ціни, загальна вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру зазначаються у додатку (ах) (специфікації (ях)). В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування.

Покупець здійснює оплату вартості товару в порядку, визначеному у відповідному додатку (ах) до цього договору.

У випадку порушення покупцем строків проведення попередньої оплати та/або оплати відповідно до графіку (порядку/строків) платежів, встановленого договором, продавець з десятого дня порушення такого графіку (порядку/строків) платежів має право стягнути з покупця загальну вартість відвантаженого, але не сплаченого покупцем товару (партії товару), строк оплати по якому вже настав (умови цього пункту застосовуються в разі, якщо відбулося відвантаження товару).

Оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця. В платіжному документі покупець зобов`язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату укладення договору та номер додатку (специфікації), за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставлення продавцем). Відсутність виписаного продавцем рахунку-фактури не звільняє покупця від оплати за товар. В іншому випадку продавець зараховує суму оплати на власний розсуд для погашення загальної заборгованості покупця по всім іншим зобов`язанням.

Поставка товару за даним договором може здійснюватися окремими частинами партіями. Поставка товару (партії товару) здійснюється в терміни, зазначені в договорі або додатку (ах), за умови відсутності заборгованості покупця.

Товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця у відповідності до видаткової накладної.

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем: по кількості (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; по якості відповідно до сертифікату на насіння.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту прийняття товару покупцем, що підтверджується підписаною з боку представника покупця видатковою накладною та належним чином оформленою довіреністю встановленого зразка.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками сторін та скріплені печатками.

Копія договору поставки насіння № П09/2021 наявна в матеріалах справи.

До вказаного договору сторонами складено та підписано додаток 6 специфікацію від 11.12.2020, згідно змісту якої сторонами погоджено, зокрема загальну вартість товару за цією специфікацією 87 362, 78 грн; строк оплати за товар: 20% оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 29.01.2021, 80% оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 01.10.2021; строк поставки товару до 29.01.2021.

Копія означеної специфікації наявна в матеріалах справи.

На підтвердження обставин поставки відповідачу товару за договором поставки загалом на суму 29 238 113, 98 грн, позивач до позовної заяви додав копії видаткових накладних, підписаних представниками сторін та скріплених печатками:

- № 953 від 28.12.2020 на суму 13 654 541, 41 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 9 від 24.12.2020;

- № 954 від 28.12.2020 на суму 1 733 062, 98 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 9 від 24.12.2020;

- № 955 від 28.12.2020 на суму 38 320, 92 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 9 від 24.12.2020;

- № 957 від 29.12.2020 на суму 11 667 609, 62 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 9 від 24.12.2020;

- № 958 від 29.12.2020 на суму 2 060 710, 78 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 9 від 24.12.2020;

- № 124 від 19.03.2021 на суму 83 868, 27 грн, з посиланням, зокрема на додаток № 6 від 11.12.2020 (далі - спірні видаткові накладні).

Додатково, в підтвердження належного виконання власних договірних обов`язків та передання відповідачу товару за вказаними видатковими накладними на відповідну суму, позивач надав копію довіреності на отримання матеріальних цінностей № 1207 від 28.12.2020.

За доводами позивача відповідач частково оплатив отриманий товар у розмірі 17 472,56 грн, на підтвердження чого надав суду копію платіжного доручення № 6516 від 21.12.2020, з призначенням платежу «оплата за насіння згідно рах. № 692 від 11.12.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 2912,09 грн».

Позивач також зазначив, що надалі сторони уклали додаткові угоди № 1 від 25.03.2021 та № 1 від 18.10.2021, відповідно до п. 1, 10 якої покупець зобов`язується здійснити, а продавець прийняти повернення товару загальною вартістю 5 787 252, 51 грн та 2 987 033, 67 грн відповідно, поставленого відповідно до основного договору, на умовах, визначених цією додатковою угодою. Товар вважається поверненим продавцю з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на повернення товару. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Копії вказаних додаткових угод наявні в матеріалах справи.

На підтвердження обставин повернення відповідачем товару, позивач до позовної заяви додав паперові копії видаткових накладних повернення постачальнику, підписаних представниками сторін та скріплених печатками:

- № 31 від 25.03.2021 на суму 2 281 759, 92 грн;

- № 32 від 26.03.2021 на суму 1 974 362, 40 грн;

- № 33 від 29.03.2021 на суму 1 531 130, 19 грн;

- № 39 від 02.04.2021 на суму 100 592, 62 грн;

- № 146 від 20.10.2021 на суму 913 704, 76 грн;

- № 151 від 20.10.2021 на суму 276 576, 96 грн;

- № 149 від 21.10.2021 на суму 96 801, 94 грн;

- № 201 від 22.11.2021 на суму 2 565 838, 80 грн;

- № 10 від 21.01.2022 на суму 2 893 229, 46 грн;

- № 11 від 21.01.2022 на суму 187 772, 51 грн;

- № 13 від 21.01.2022 на суму 1 023 168, 56 грн;

- № 14 від 26.01.2022 на суму 2 084 952, 76 грн;

- № 15 від 26.01.2022 на суму 6 597 244, 61 грн;

- № 18 від 26.01.2022 на суму 130 291, 13 грн;

- № 19 від 26.01.2022 на суму 19 160, 46 грн (далі повернення товару).

За доводами позивача, після часткової оплати та повернення товару, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 6 544 054, 34 грн. В підтвердження зазначеного позивачем надано довідку про заборгованість відповідача № 20-2/02 від 20.02.2023 за підписом директора ТОВ «ЗААТБАУ Україна» Хюбнер Тані.

В розрізі вказаного позивач зауважив, що вартість повернутого товару загалом на суму 22 676 587, 08 грн позивачем віднесено в рахунок часткового погашення боргу в порядку черговості оформлення такого повернення, а проведений відповідачем платіж на суму 17 472,56 грн позивачем віднесено в рахунок часткового погашення боргу за поставлений товар згідно специфікації від 11.12.2020, як наслідок борг за останньою склав 69 890,22 грн, а решту боргу не оплачено відповідачем повністю.

Втім, як зазначає позивач, відповідач, повернувши частково товар та здійснивши часткову оплату, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кошти за решту отриманого товару не сплатив, що і стало підставою для виникнення у відповідача 6 544 054, 34 грн заборгованості, з вимогою про стягнення, зокрема, якої позивач звернувся до суду.

Надалі, зокрема згідно поданих позивачем заяви про часткове закриття провадження у справі та доказів на підтвердження проведеної відповідачем оплати, під час розгляду зазначеної справи ТОВ «Агро Експерт» погашено основний борг перед позивачем у розмірі 200 000, 00 грн, як наслідок сума боргу склала 6 344 054, 34 грн.

З огляду на вказане, оскільки позивачем при зверненні до суду із відповідним позовом заявлено до стягнення з відповідача, зокрема, 6 544 054, 34 грн заборгованості, тоді як судом згідно ухвали від 19.05.2023 закрито провадження у зазначеній справі в частині вимоги позивача про стягнення 200 000, 00 грн заборгованості у зв`язку з оплатою відповідачем вказаної суми після відкриття провадження, розгляд відповідної позовної вимоги здійснювався судом в частині решти заявлених до стягнення 6 344 054, 34 грн.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову в судових засіданнях 14.04.2023 та 19.05.2023 зазначив, що строк оплати товару не настав, тому що п. 4.3. договору сторонами не погоджено строків оплати товару за специфікацією, яка вказана у спірних видаткових накладних, оскільки остання сторонами не підписана.

За доводами представника відповідача ч. 1 ст. 692 ЦК України не містить вказівки на конкретну дату виникнення обов`язку по оплаті товару та не встановлює обов`язку «негайної оплати», а вказує, що товар оплачується після постачання, тоді як ст. 530 ЦК України визначає точну дату оплати впродовж семи днів з моменту отримання вимоги.

Враховуючи, що договором не встановлено строку виконання ТОВ «Агро Експерт» обов`язку з оплати поставленого товару, специфікацію № 9 сторонами не підписано, тоді як подання позовної заяви є складовою судової процедури та реалізацією передбаченого ст. 172 ГПК України права, а не вимогою в розумінні приписів ст. 530 ЦК України, представник відповідача вважає, що оплата отриманого відповідачем товару повинна бути здійснена в семиденний термін з моменту пред`явлення позивачем відповідної вимоги.

Представником відповідача зауважено, що позивач не звертався до ТОВ «Агро Експерт» з відповідною вимогою, а тому відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що позивач безпідставно здійснив нарахування пені, штрафу, 3% за користування чужими коштами, інфляційні втрати та 10 % річних на вказану суму заборгованості, оскільки у відповідача відсутнє прострочене грошове зобов`язання.

Щодо підстав позовних вимог представник позивача зауважив, що специфікація № 9 не була підписана сторонами, а тому сторони не визначили строк оплати, однак до спірних правовідносин не застосовуються положення ст. 530 ЦК України, оскільки застосуванню підлягають приписи спеціальної норми - ст. 692 ЦК України, а тому строк оплати виникає після отримання товару, поряд з тим позивачем нараховано штрафні санкції з 27.01.2022 з моменту останнього повернення товару.

В розрізі зазначення у спірних видаткових накладних посилання на специфікацію № 9, яка не була підписана сторонами, позивач зазначив, що певні недоліки первинних документів видаткових накладних, не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції.

Вказана позиція, на думку позивача, узгоджується з висновками Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 3-77гс15, Верховного Суду від 20.12.2018 у постанові № 910/19702/17, від 05.07.2018 у справі № 921/49/17-г/3, від 06.02.2018 у справі № 821/589/17, від 24.01.2019 у справі № 924/234/18, від 19.08.2014 у справі № 924/905/13 (№ 3-68гс14), від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17, від 23.07.2019 у справі № 918/780/18.

Заперечуючи проти доводів відповідача позивач надав пояснення, згідно змісту яких останній наголошує на необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 692 ЦК України, оскільки договором не передбачено строків оплати отриманого товару, а тому такий обов`язок у покупця виникає після прийняття товару або товаророзпорядчих документів на нього.

На думку позивача така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України від 19.08.2012 у справі № 925/1332/13, від 07.10.2014 у справі № 904/4451/13 та постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 910/9075/17, від 11.04.2019 у справі № 904/2164/18, від 21.10.2019 у справі № 908/2258/18, від 15.12.2021 у справі № 922/3274/20 та від 10.04.2018 у справі № 927/626/17.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на матеріали справи, спірні у цій справі правовідносини склались між сторонами на підставі договору поставки, який відповідно до викладених у ньому положень за своєю правовою природою є договором поставки

Приписами ч. 1 ст. 627, ч. 1, 2 ст. 712, 655, 692, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду зазначеного, суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору поставки, без будь-яких заперечень щодо вказаних у них умов, свідчить про погодження позивачем та відповідачем з таким правочином та породжує для останніх обов`язок по виконанню його умов: для позивача - обов`язок поставити такий товар, а для відповідача прийняти такий товар у визначеному договором порядку, зокрема шляхом підписання видаткової накладної.

Вказане свідчить, що сторонами договору поставки відповідно до його умов зафіксовано поставку (передачу) відповідачу товару у кількості та вартістю згідно видаткових накладних та специфікації № 6.

Поряд з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, що сторонами було погоджено ціну, загальну вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру та порядок здійснення оплати за отриманий товар шляхом складання та підписання специфікації № 9 від 24.12.2020, як невід`ємної частини договору поставки.

Отже, враховуючи відсутність погодження сторонами, зокрема строків оплати отриманого товару шляхом складання та підписання специфікації № 9 від 24.12.2020, прийняття позивачем товару без будь-яких зауважень чи заперечень, свідчить як про прийняття відповідачем такого товару згідно вказаних видаткових накладних загальною вартістю 29 238 113, 98 грн, так і про належне виконання позивачем зобов`язання за договором.

Отже, вчинення сторонами дій, пов`язаних із передачею однією особою іншій у власність товару, підтвердженням чого є документи, які оформлюють рух товарно-матеріальних цінностей (видаткові накладні та довіреність), свідчить про виникнення між сторонами цивільно-правових відносин купівлі-продажу, незалежно від підстави виникнення у продавця (постачальника) обов`язку по передачі товару: як-то - виконання умов підписаного сторонами договору.

Щодо доводів відповідача стосовно строку виконання грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

З аналізу змісту положень ст. 530 ЦК України у системному зв`язку зі змістом положень ст. 692 ЦК України випливає, що у разі не встановлення в договорі або законі строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, необхідно виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, зокрема, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання.

Саме такий обов`язок відповідача, оплатити товар з моменту його прийняття, випливає з припису ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Тобто, наявність у покупця зобов`язання щодо здійснення оплати за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України, а не ставиться у залежність від звернення до нього з окремою вимогою у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Оскільки аргументи відповідача зводяться до власного суб`єктивного тлумачення ним норм права, які повинні бути застосовані до спірних правовідносин, тоді як згідно законодавчих приписів та договірних положень виникнення обов`язку оплатити за товар кореспондує з обставинами його отримання відповідачем, та враховуючи проведення відповідачем часткових оплат і повернення товару, суд дійшов висновку, що доводи відповідача стосовно ненастання строку виконання обов`язку по сплаті заявлених до стягнення коштів є доказово необґрунтованими та нормативно безпідставними.

Посилання ж відповідача на пункт 4.3 договору поставки судом визнаються неспроможними, позаяк таким пунктом визначено не будь-який інший строк оплати товару, а лише загальне положення про можливість оплати отриманого відповідачем товару в порядку визначеному в додатку (специфікації), а викладені відповідачем міркування щодо такого пункту договору є лише неправильним тлумаченням словесного та змістовного викладу відповідного договірного положення.

Судом також враховано, що відповідачем не заперечено і не спростовано обставини отримання товару у погодженому договором порядку, відтак саме лише не погодження з порядком обрахунку строку для оплати отриманого товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку оплатити повну вартість відповідно отриманого товару, з огляду на виконання позивачем усіх договірних положень та законодавчих приписів, що також відповідачем не заперечено та не спростовано.

Отже, обставини отримання товару за відповідними первинно-обліковими документами, що підписані та скріплені печатками обох сторін, породжують для ТОВ «Агро Експерт» обов`язок зі сплати вартості отриманого товару у повному обсязі, а момент виникнення такого обов`язку за всіма накладними, з урахуванням умов договору, на момент звернення позивача до суду із відповідним позовом є таким, що настав.

Що ж до подібності справ № 925/1332/13, № 904/4451/13, № 3-77гс15, № 924/905/13 (№ 3-68гс14) та цієї справи, суд зазначає, що згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, тоді як кожна правова позиція ВСУ потребує оцінки на релевантність за критеріями подібності (ця позиція є застосовуваною до цього спору) та чинності (поширюється (зберігає юридичну силу) на спірні відносини). Однак вказані справи не є подібними за нормативно-правовим регулюванням правовідносин, різняться вони і за предметом доказування, що виключає подібність вказаних справ за критеріями подібності.

Стосовно подібності справ № 910/19702/17, 921/49/17-г/3, № 821/589/17, № 924/234/18, № 910/18812/17, № 918/780/18, № 904/2164/18, № 922/3274/20, № 927/626/17 до означеної справи, то встановлені судами фактичні обставини в указаних справах, що формують зміст правовідносин, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично - доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах зі справою № 911/158/23.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525,526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки відповідач взяті на себе договором грошові зобов`язання за договором не виконав, вартість отриманого товару у повному обсязі не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 6 344 054, 34 грн заборгованості підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки насіння № П09/2021 від 30.11.2020 позивач просить суд стягнути з ТОВ «Агро Експерт»:

- 1 308 810, 87 грн штрафу, нарахованого на 6 544 054, 34 грн заборгованості;

- 2 060 032, 46 грн пені, нарахованої на 6 544 054, 34 грн заборгованості за період з 27.01.2022 по 28.11.2022;

- 548 679, 42 грн 10% річних, нарахованих на 6 544 054, 34 грн заборгованості за період з 27.01.2022 по 28.11.2022;

- 1 766 894, 67 грн 3% за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на 6 544 054, 34 грн заборгованості за період з 01.02.2022 по 01.11.2022;

- 1 521 298, 01 грн інфляційних втрат, нарахованих на 6 544 054, 34 грн заборгованості за період з лютого 2022 року по жовтень 2022 року.

Приписами статей 230, 232 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Підпунктами 8.5.1-8.5.3 пункту 8.5 та пунктом 8.10 договору поставки передбачено, що у разі несплати/несвоєчасної сплати товару покупцем в строки визначені цим договором, в тому числі несплати/неналежної сплати суми, що виникла внаслідок валютних коригувань, настають наступні наслідки:

- покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання, а також 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми;

- у випадку, якщо прострочення оплати триває більше 30 днів, покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцеві штраф у розмірі 20% від суми заборгованості за кожен факт прострочення понад 30 днів;

- покупець зобов`язаний сплатити продавцеві плату за користування чужими коштами в розмірі 3% на місяць від суми заборгованості.

Сторони домовилися, про те, що строки позовної давності щодо штрафів, пені за даним договором становлять три роки. Період нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, становить три роки.

Так, приписами ст. 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд враховує, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Враховуючи передбачені законодавством та договором поставки, і додатком до нього строки розрахунків за товар, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені, штрафу, 3% за користування чужими грошовими коштами, 10% річних та інфляційних втрат за порушення строків сплати грошового зобов`язання у позивача виникло:

- за видатковою накладною № 953 від 28.12.2020 на суму 13 654 541, 41 грн з 30.12.2020;

- за видатковою накладною № 954 від 28.12.2020 на суму 1 733 062, 98 грн з 30.12.2020;

- за видатковою накладною № 955 від 28.12.2020 на суму 38 320, 92 грн з 30.12.2020;

- за видатковою накладною № 957 від 29.12.2020 на суму 11 667 609, 62 грн з 31.12.2020;

- за видатковою накладною № 958 від 29.12.2020 на суму 2 060 710, 78 грн з 31.12.2020;

- за видатковою накладною № 124 від 19.03.2021 на суму 83 868, 27 грн в частині 80% оплати вартості товару за специфікацією № 6 від 11.12.2020 з 02.10.2021.

Поряд з тим, у судових засіданнях представник позивача зазначив, що початок періоду прострочення нарахування штрафних санкцій, 3% за користування чужими грошовими коштами, 10% річних та інфляційних втрат позивач визначає з урахуванням граничної дати строку повернення останньої партії товару.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що передбачений пунктом 4.4 договору поставки строк стягнення з покупця загальну вартість відвантаженого, але не сплаченого покупцем товару - з десятого дня порушення графіку (порядку/строків) платежів застосовується сукупно з умовою п. 4.3 і не може вважатись окремим, погодженим сторонами строком для оплати отриманого відповідачем товару.

Щодо вимоги позивача про стягнення 2 060 032, 67 грн пені, суд зазначає таке.

Враховуючи передбачені умовами пп. 8.5.1. та 8.10 договору поставки строки розрахунків, а також те, що більш тривалий строк нарахування пені ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, передбачено умовами договору, суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення сум пені, в межах вказаних позивачем періодів.

Водночас, арифметично правильний розмір пені, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та обставин справи, складає 2 060 032, 45 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 060 032, 46 грн пені є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у розмірі 2 060 032, 45 грн відповідно.

Поряд з тим, оскільки відповідач прострочив оплату поставленого товару більше ніж на 30 днів, правовим наслідком чого є сплата 20% штрафу згідно умов договору, а розмір вказаного штрафу є арифметично правильним, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 308 810, 87 грн штрафу.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1 766 894, 67 грн 3% за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України продавець має право вимагати не тільки оплати товару (тобто стягнення грошових коштів у розмірі покупної ціни проданого майна), а й сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Умовою застосування наведеної норми є неналежне виконання покупцем свого зобов`язання зі своєчасної оплати товару.

У частині 3 статті 692 ЦК України зазначений термін використано у другому значенні.

Поряд з тим зазначені проценти за своєю правовою природою не є ані видом забезпечення виконання зобов`язання, ані штрафною санкцією, а є платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником.

Виходячи зі свободи визначення умов договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за кожен день, місяць чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них.

Положення, закріплені у статті 536 ЦК України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за кожен день, місяць чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день, місяць), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.

Отже, визначення сторонами у пункті 8.5.1 договору обчислення процентів за користування грошовими коштами у спосіб за кожний день прострочення виконання зобов`язання не змінює правову природу таких процентів.

Оскільки порушення права позивача полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від відповідача, тоді як розмір заявлених до стягнення 3% за користування чужими грошовими коштами, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів, є арифметично правильним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 766 894, 67 грн 3% за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню.

Щодо посилань позивача на правову позицію викладену в справі № 3-44гс11, то зважаючи на відмінний зміст фактично встановлених обставини у ній, останні не є подібними із обставинами цієї справи, а отже не є релевантними для її вирішення.

Стосовно вимог позивача про стягнення 548 679, 42 гривень 10% річних та 1 521 298, 67 гривень інфляційних втрат, суд зазначає таке.

За доводами позивача, зокрема, при обчисленні інфляційних втрат на прострочений розмір грошового зобов`язання ним застосовано та враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно якої при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

У справах № 905/21/19 та № 904/3546/19 викладено позицію, зокрема що:

- встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю;

- при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці);

- у випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Водночас, як слідує з матеріалів справи та підтверджено позивачем, окрім проведених відповідачем 21.12.2020 та 15.03.2023 часткових платежів у розмірі 17 472, 56 грн та 200 000,00 грн відповідно, подальшого погашення заборгованості відповідачем не здійснено.

З огляду на вказане, оскільки протягом заявленого позивачем періоду розрахунку інфляційних втрат погашення боргу не відбувалося, суд дійшов висновку, що правильним є розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким основний борг з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду має бути перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100%.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 (Провадження № 12-42гс20).

Поряд з тим, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно з якою, зокрема, методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення.

Отже, посилання ж позивача на постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 є вибірковим та таким, що не відповідає зазначеним висновкам суду щодо алгоритму нарахування інфляційних втрат у разі непогашення боргу кілька місяців підряд.

Суд, перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат у межах заявлених ним періодів з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та обставин справи, а також правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, щодо алгоритму нарахування інфляційних втрат у разі непогашення боргу кілька місяців підряд, встановив, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 521 298, 01 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, арифметично правильний розмір 10% річних, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та обставин справи, складає 548 624, 83 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 548 679, 42 грн 10% річних є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у розмірі 548 624, 83 грн відповідно.

Посилання ж відповідача на відсутність у нього обов`язку по оплаті отриманого товару, як наслідок неможливості нарахуванні пені, штрафу, 3% за користування чужими коштами, інфляційні втрати та 10 % річних, спростовуються встановленими судом обставинами та зробленими на їх підставі висновками, зокрема стосовно виникнення у відповідача грошового зобов`язання та його порушення у вигляді частково проведених платежів з порушенням строку.

Поряд з тим посилання ж позивача на постанови Верховного Суду в справах №№ 913/869/14, 918/329/16, 910/10825/17, 922/4099/17, 908/1394/14, 905/608/18, 916/190/18 судом не приймаються до уваги, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично - доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах, а отже останні не є релевантними для вирішення цієї справи.

Суд звертає увагу позивача на те, що принцип юридичної визначеності, який відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, який своєю чергою наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Тобто, принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЕКСПЕРТ (вул. Довженка, буд. 15/1, м. Кагарлик, Кагарлицький р-н, Київська обл., 09200, ідентифікаційний код 32010004) на Товариства з обмеженою відповідальністю ЗААТБАУ Україна (Дніпровська набережна, буд. 26-Ж, офіс 29, м. Київ, 02132, ідентифікаційний код 38833613):

- 6 344 054 (шість мільйонів триста сорок чотири тисячі п`ятдесят чотири) грн 34 коп. основного боргу;

- 1 308 810 (один мільйон триста вісім тисяч вісімсот десять) грн 87 коп. штрафу;

- 2 060 032 (два мільйони шістдесят тисяч тридцять дві) грн 45 коп. пені;

- 548 624 (п`ятсот сорок вісім тисяч шістсот двадцять чотири) грн 83 коп. 10% річних;

- 1 766 894 (один мільйон сімсот шістдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн 67 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами;

- 1 521 298 (один мільйон п`ятсот двадцять одну тисячу двісті дев`яносто вісім) грн 01 коп. інфляційних втрат;

- 203 245 (двісті три тисячі двісті сорок п`ять) грн 73 коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.06.2023.

Суддя П.В.Горбасенко