ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1447/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М. за участі представників сторін: позивача Іщенка Р.П. за самопредставництвом, відповідача адвоката Зельської О.М., третьої особи Лінніка В.М. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Фізичної особи підприємця Прокопенка Віталія Вікторовича, за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головного управління статистики у Черкаській області про стягнення 111505 грн. 72 коп. та виселення,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2022 року позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Фізичної особи підприємця Прокопенка Віталія Вікторовича (далі також - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01.12.2011 року № 1135, 31155 грн. 75 коп. орендної плати, 6641грн. 34 коп. пені, 73708 грн. 63 коп. неустойки за неповернення майна, що разом становить 111505 грн. 72 коп.;

виселити Фізичну особу підприємця Прокопенка Віталія Вікторовича з частини нежитлових приміщень адмінбудівлі, загальною площею 25,00 кв.м. (першого поверху 10,00 кв.м., підвалу 15,00 кв.м.), що розміщені за адресою: вул. О. Дашковича, 39 у м. Черкаси, обліковуються на балансі Головного управління статистики у Черкаській області та передані в користування за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01.12.2011 року № 1135 (далі договір від 01.12.2011 № 1135);

відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано порушенням відповідачем умов договору від 01.12.2011 року № 1135 щодо порядку користування, оплати і повернення орендованого майна після припинення його дії, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення:

на підставі п.п. 3.10., 3.11. договору - 31155 грн. 75 коп. орендної плати за період користування з жовтня 2020 по жовтень 2022 року;

на підставі п.п. 3.6., 3.7. договору - 6641грн. 34 коп. пені за порушення строків сплати орендної плати за період з жовтня 2020 по жовтень 2022 року;

на підставі п. 10.11. договору, ч. 2 ст. 785 ЦК України - 73708 грн. 63 коп. неустойки за прострочення обов`язку повернення майна за період з жовтня 2020 по жовтень 2022 року та вимогу про виселення відповідача із орендованого приміщення.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1447/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.01.2023 року, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головне управління статистики у Черкаській області.

Ухвалою суду від 26.01.2023року підготовче провадження у справі № 925/1447/22 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2023 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 16.02.2023 року відзив на позовну заяву (вх. № 2666/23, а.с. 54-57), за змістом якого заперечував проти позову повністю з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог. Заперечення відповідачем мотивовані тим, що дію договору від 01.12.2011 № 1135 за ініціативою позивача достроково припинено 01.05.2020 року, у зв`язку з чим ним 01.07.2020 року добровільно звільнено орендоване приміщення. Листами від 19.11.2020, 17.02.2021, 04.03.2021,03.12.2021 року він звертався до балансоутримувача майна - Головного управління статистики у Черкаській області з пропозицією повернути майно і скласти акти приймання-передачі, але підписаний акт останній так і не повернув, штучно створює умови, які перешкоджають підписати сторонами акти повернення майна з оренди. Факт отримання балансоутримувачем акта приймання-передачі, підписаного зі сторони відповідача, підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.06.2021 року у справі № 925/656/21, яке набрало законної сили. Зазначене свідчить про відсутність у позивача підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді неустойки. Крім того, позивачем безпідставно заявлено до стягнення одночасно орендну плату і неустойку, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19. До відзиву на позов представник відповідача додала письмові докази на його підтвердження.

В судовому засіданні 17.02.2023 року представник відповідача заявив клопотання про продовження строку для подання відзиву, яке задоволене судом (в протоколі судового засідання), оголошено перерву до 27.02.2023 року.

Представник третьої особи подав суду 24.02.2023 року пояснення на відзив (вх. № 3144/23, а.с. 78-79), в яких спростовував доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги повністю. До письмових пояснень представник третьої особи додав письмові докази на їх підтвердження.

В судовому засіданні 27.02.2023 року оголошено перерву до 01.03.2023 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 01.03.2023 року клопотання (вх. № 3529/23, а.с. 100), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 01.03.2023 року представники позивача, третьої особи позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримали і просили суд позов задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнала і просила суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у заявах по суті справи, в засіданні оголошено перерву до 29.03.2023 року.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 29.03.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши подані ними заяви по суті справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

01.12.2011 року між позивачем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області (в подальшому перетворено в Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), як орендодавцем, та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Прокопенком Віталієм Вікторовичем, як орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1135 (далі Договір або договір від 01.12.2011 № 1135, а.с. 19-22), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину нежитлових приміщень підвалу (15 кв.м) та першого поверху (10 кв.м.), загальною площею 25 кв.м., розміщене за адресою: вул. О.Дашковича, 39 в м. Черкаси, що обліковується на балансі Головного управління статистики у Черкаській області (балансоутримувач).

Сторони погодили усі істотні умови Договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1. орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна;

п. 2.4. обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця та балансоутримувача;п. 3.1. - орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1994 року № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - жовтень 2011 року 1 223 грн. 56 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2011 року визначається орендарем самостійно шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад, грудень 2011 року. Сплата за фактичний час користування майном за 4 дні жовтня 2011 року становить 157 грн. 88 коп., за листопад 2011 року вираховується орендарем самостійно шляхом коригування орендної плати за жовтень в сумі 1 223 грн. 56 коп.;

п. 3.1. орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць;

п. 3.6. - орендна плата перераховується орендарем самостійно щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, у співвідношенні:

50% до державного бюджету на відповідний рахунок Держказначейства за місцезнаходженням об`єкту оренди;

50% на розрахунковий рахунок балансоутримувача, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж;

п. 3.7. орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування пені припиняється через 12 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано;

п. 3.11. - у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції до державного бюджету та балансоутримувачу;

п. 5.4. - орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату;

п. 5.12. - орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору у 3-х денний термін повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або витрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря;

п. 5.13. - орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю;

п. 10.1. - договір укладено строком на 2 роки і 363 дні, що діє з 01.12.2011 року по 28.11.2014 року включно;

п. 10.6. чинність цього договору припиняється зокрема і достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

п. 10.9. у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу;

п. 10.10. майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря та балансоутримувача;

п. 10.11. якщо орендар не виконує обов`язки щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Договір підписаний представниками обох сторін, підписи представників посвідчені печатками юридичних осіб, яких вони представляють.

По Акту прийому-передачі від 01.12.2011 року орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування частину приміщення адмінбудівлі, розташоване за адресою: вул. О.Дашковича, 39, м. Черкаси, площею 25,0 кв.м., яка є об`єктом оренди по договору від 01.12.2011 № 1135 (а.с. 23).

Додатковими договорами від 30.01.2015 № 1, 15.04.2015 № 2, 21.12.2017 № 3, 20.04.2018 № 4 до договору від 01.12.2011 № 1135 сторони внесли зміни, якими, зокрема, строк дії договору продовжено до 23.11.2020 року включно, розмір орендної плати без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2017 року 1 849 грн. 20 коп.

Наказом ФДМ України від 05.08.2019 № 786 утворено Регіональне відділення ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях шляхом злиття трьох відділень, новостворене Регіональне відділення стало правонаступником майна, прав та обов`язків попередніх (а.с. 11).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.01.2020 року у справі № 925/1452/19, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду, укладену представниками сторін, в якій погодили графік сплати наявної заборгованості відповідача перед третьою особою, у зв`язку з затвердженням мирової угоди судом провадження у справі № 925/1452/19 про розірвання договору від 01.12.2011 № 1135 було закрите.

26.05.2020 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням № 18-12/01-2033, 01.12.2020 року за № повторно, в яких повідомляв про дострокове припинення договору від 01.12.2011 № 1135 з 01.05.2020 року у зв`язку з невиконанням відповідачем умов погодженої судом мирової угоди від 21.01.2020 року у справі № 925/1452/19, наголошував про необхідність повернення орендованого майна протягом 3-х робочих днів з дати отримання повідомлення за актом приймання-передавання та сплати заборгованості за фактичний час перебування на орендованих площах (а.с. 30, 31).

04.03.2021 відповідач з супровідним листом нарочно вручив позивачу (балансоутримувач, Головне управління статистики у Черкаській області) три примірники акту повернення орендованого майна, підписані ним зі своєї сторони, а 10.12.2021 листом вимагав повторно повернути підписаний сторонами позивача і третьої особи примірник акту повернення орендованого майна та припинити нарахування орендної плати і комунальних платежів у зв`язку з добровільним поверненням його орендодавцю (а.с. 66, 67).

Листами від 01.04.2021 і від 16.12.2021, у відповідь на звернення відповідача, Головне управління статистики у Черкаській області заперечувало прийняття із оренди орендованих відповідачем приміщень, оскільки наданий на підписання акт по формі не відповідає розробленому Фондом державного майна України відповідно до вимог п. 2.1. «Примірного договору оренди нерухомого майна або іншого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності», затвердженого постановою КМ України від 12.08.2020 № 820, запропонувало для підписання свої примірники акту про повернення, вимагало сплати заборгованості по витратам на утримання майна, по орендній платі та попередило, що в разі невиконання цієї вимоги буде вимушене звертатись з позовом до суду (а.с. 68-69).

Рішенням суду Черкаської області від 30.06.2021 року у справі № 925/656/21 повністю задоволено позов Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Черкаській області до ФОП Прокопенка В.В., стягнено з відповідача на користь позивача 13145 грн. 43 коп. боргу з орендної плати за період липень 2020 березень 2021 року за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1135 від 01.12.2011 року, 413 грн. 99 коп. заборгованість за вивезення сміття і зі сплати земельного податку за цей же період за договором № 1135-а від 02 лютого 2015 року.

Ухвалюючи рішення у справі № 925/656/21, судом було встановлено, що у зв`язку із припиненням договору від 01.12.2011 № 1135, листом від 04.03.2021 року відповідачем було надіслано на адресу Головного управління статистики у Черкаській області підписаний акт приймання-передачі орендованого державного майна, тобто встановлено повернення орендованого майна, але станом на 09 квітня 2021 року існувала спірна заборгованість.

Предметом позову, що розглядається у цій справі, є вимога позивача до відповідача про виселення його з орендованого по договору від 01.12.2011 № 1135 приміщення, балансоутримувачем якого є третя особа, та стягнення простроченої заборгованості по орендній платі, пені за це прострочення і неустойки за прострочення обов`язку повернення майна за відповідний період.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1135 від 01.12.2011 року, укладеного сторонами, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і зобов`язань сторін за цим договором.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Закону України «Про оренду державного та комунального майна», норми якого з урахуванням предмету спору є спеціальними.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 2, 3, 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, припинення дій, що порушують право, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612);

боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640);

зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651);

у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 2 ст. 653);

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, а главою 58 щодо найму (оренди), зокрема:

за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759);

за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 759);

особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (ч. 3 ст. 760);

за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 762);

договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763);

у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ч.ч. 1, 2 ст. 785);

передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.ч. 1, 2 ст. 795).

Згідно з ч. 1, ч. 3 абз. 2, ч. 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Закон України «Про оренду державного і комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ в редакції чинній з 27.12.2019 регулює, зокрема, майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Цим Законом передбачено:

у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк; орендар - фізична або юридична особа, яка на підставі договору оренди бере майно у користування за плату на певний строк; орендодавець - юридична особа, яка на підставі договору оренди передає майно у користування за плату на певний строк (п.п. 10, 11, 12 ч. 1 ст. 1);

суб`єктами орендних відносин є: орендар; орендодавець; балансоутримувач; уповноважений орган управління; представницький орган місцевого самоврядування або визначені ним органи такого представницького органу; Кабінет Міністрів України або орган державної влади, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 4);

договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін (ч. 2 ст. 24);

у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч. 1 ст. 25);

контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Контроль за використанням нерухомого та рухомого майна покладається на балансоутримувачів (ч.ч. 2,3 ст. 26).

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 1135 від 01.12.2011 року, з урахуванням внесених до нього змін, щодо оренди частини нежитлових приміщень підвалу (15 кв.м) та першого поверху (10 кв.м.), загальною площею 25 кв.м., розміщеного за адресою: вул. О.Дашковича, 39 в м. Черкаси, фактично виконувався сторонами, достроково припинив дію 01.05.2020 року за ініціативою позивача. Водночас, відповідач користувався спірними орендованими приміщеннями, свого зобов`язання з добровільного повернення об`єкта оренди в строк 3-х робочих днів, передбаченого умовами п. 10.9. договору і ч. 1 ст. 785 ЦК України, не виконав.

Пунктами 10.9., 10.10. договору від 01.12.2011 № 1135 сторони обумовили, що у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря та балансоутримувача.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.06.2021 року у справі № 925/656/21 встановлений факт повернення відповідачем балансоутримувачу орендованого по договору від 01.12.2011 № 1135 майна шляхом вручення 04.03.2021 року підписаного зі сторони відповідача акта приймання-передачі, у зв`язку з чим судом також стягнуто за вимогою прокурора з відповідача на користь балансоутримувача (Головного управління статистики у Черкаській області) існуючої заборгованості по орендній платі за період липень 2020 року березень 2021 року.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою що підлягає задоволенню частково вимогу позивача в частині стягнення неустойки за період з 07.05.2020 по 03.03.2021 у розмірі 21702 грн. 02 коп., решту вимог позивача про стягнення неустойки за період з 04.03.2021 по жовтень 2022 включно в розмірі (73708,63-21702,02) 52006,61 грн., 31155 грн. 75 коп. орендної плати, 6641грн. 34 коп. пені за період прострочення з жовтня 2020 по жовтень 2022 визнає безпідставними і в їх задоволенні відмовляє.

В цій частині позову суд надає перевагу запереченням представника відповідача, викладеним у її відзиві на позов.

Разом з тим, суд визнає недоказаними доводи відповідача про фактичне звільнення орендованого по договору від 01.12.2011 № 1135 приміщення з 01.07.2020 року, тому надає перевагу в цій частині доводам представників позивача і третьої особи, вимогу позивача про примусове виселення відповідача із орендованого приміщення визнає обґрунтованою і задовольняє.

Звертаючись до суду позивач у позовній заяві повідомив, що у провадженні Господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/1197/22 за позовом Головного управління статистики у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця Прокопенка В.В. про стягнення належної балансоутримувачу частини орендної плати за договором від 01.12.2011 № 1135 і виселення відповідача із орендованого ним приміщення.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його частково.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4962 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити Фізичну особу підприємця Прокопенка Віталія Вікторовича, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 з частини нежитлових приміщень адмінбудівлі, загальною площею 25, 00 кв.м. (першого поверху 10,00 кв.м., підвалу 15,00 кв.м.), що розміщені за адресою: вул. О. Дашковича, 39 у м. Черкаси, які обліковуються на балансі Головного управління статистики у Черкаській області та передані в користування за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01.12.2011 року № 1135.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Прокопенка Віталія Вікторовича, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, , місцезнаходження: 03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50 - 21702 грн. 02 коп. неустойки, 4962 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 52006 грн. 61 коп. неустойки, 31155 грн. 75 коп. орендної плати, 6641грн. 34 коп. пені, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.06.2023 року.

Суддя В.М. Грачов