Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/225/23
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

Секретар судового засідання Матіяш М. П.,

За участю представника позивача: Калинюка Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ТОВ "БК Цитадель", вул. Миру, 69, смт Єзупіль, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77411

до відповідача: ПАТ "Страхова компанія "Універсальна", вул. Л. Українки, 9, м. Київ, 01133

про продовження дії договору та стягнення судових витрат

встановив, що ТОВ "БК Цитадель" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про визнання договору оренди приміщення №10/19 від 01.10.2019, укладеного між ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" та ТОВ "БК Цитадель", продовженим до 30.09.2023 на умовах, передбачених таким договором та стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог позивач вказав на те, що відповідач всупереч вимогам ЦК України, ГК України та умовам договору №10/19 оренди нежилого приміщення від 01.10.2019, який неодноразово був пролонгований, починаючи з січня 2023 року, повертав сплачену позивачем орендну плату, без надання доказів розірвання вищевказаного договору.

В підтвердження позовних вимог позивач надав суду копії: договору №10/19 оренди нежилого приміщення від 01.10.2019, акт приймання - передачі об`єкта оренди від 01.10.2019 по Договору оренди приміщення від 01.10.2019, платіжні доручення №1939 від 27.09.2022, №1963 від 20.10.2022, №1992 від 29.11.2022, №2033 від 27.12.2022, №2062 від 17.02.2023, №2063 від 24.02.2023.

За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 05.04.2023.

Відповідач, щодо позову заперечив, вказав на те, що скориставшись правом, передбаченим договором, який укладений між сторонами у справі (п. 8.3 договору №10/19 оренди нежилого приміщення від 01.10.2019), листом від 20.12.2022 за вих. №756/10-019, що отриманий 23.12.2022 головним інженером позивача, проінформував орендаря про дострокове розірвання договору з ініціативи орендодавця 28.02.2023, на підставі п. 8.3 Договору. Вказав також на те, що з копій договорів суборенди від 02.12.2019, 10.03.2020 та від 21.09.2020, стало відомо про те, що всупереч умовам договору, без погодження з орендодавцем (відповідачем), позивач передав орендоване приміщення в суборенду.

В підтвердження надав суду копії: договорів суборенди від 02.12.2019, 10.03.2020 та від 21.09.2020, листа від 20.12.2022 №756/10-019 з доказами отримання.

05.04.2023, суд закрив підготовче провадження та призначив справу №909/225/23 до судового розгляду по суті на 04.05.2023.

04.05.2023, представник відповідача надав суду додаткові пояснення по справі в яких вказав на те, що 22.02.2023 та 28.02.2023 платежі у сумі 32 000 грн були повернуті позивачу. В підтвердження надав копії: банківської виписки по рахунку з 17.02.2023 до 04.05.2023 та платіжні інструкції № 36466 від 22.02.2023, №36927 від 28.02.2023.

04.05.2023, представник позивача подав суду письмові пояснення, вказав на те, що головний інженер ТОВ"БК Цитадель" - Пасічник В. М, не є особою уповноваженою приймати кореспонденцію позивача, а відповідно, посилання відповідача на те, що правовідносини між сторонами у справі припинились в зв`язку з направленням позивачу повідомлення про їх припинення, є безпідставним. Надав суду також клопотання про повернення до розгляду справи у підготовче судове засіданні, заяву про залучення ТОВ "Імперія-ІФ", ФОП Вовчук Д. М. та ТОВ "МБК Бодіам груп", в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача, клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення експертизи.

Суд, за наслідками розгляду вказаних клопотань, відмовив у їх задоволенні, про що зазначив в протоколі судового засідання від 04.05.2023 та від 05.05.2023.

В задоволені клопотання про залучення третіх осіб ТОВ "Імперія-ІФ", ФОП Вовчук Д. М. та ТОВ "МБК Бодіам Груп", в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача, суд відмовив, оскільки суду не доведеного того факту, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ "Імперія-ІФ", ФОП Вовчук Д. М. та ТОВ "МБК Бодіам Груп" (з урахуванням заперечень позивача щодо передачі зазначеним особам майна в суборенду).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про витребування доказів, суд виходив з того, що представник відповідача, в судовому засіданні, повідомив про відсутність оригіналів договорів суборенди та того, що позивач не довів відсутність можливості самостійно отримати такі докази.

В задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження і проведення експертизи, суд відмовив виходячи з того, що предметом доказування в даному випадку, є правомірність припинення договору в односторонньому порядку, а не повноважність осіб на підписання договорів суборенди.

04.05.2023, представник відповідача направив суду додаткові пояснення по справі.

05.05.2023, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 25.05.2023.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що в позові слід відмовити.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом позову є визнання продовженим договору №10/19 оренди нежилого приміщення від 01.10.2019, з підстав не надання відповідачем доказів про його розірвання.

Підстави для зміни або розірвання договору врегульовані, зокрема, ЦК України.

Так, згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Вказане, є втіленням принципу свободи договору, оскільки дозволяє сторонам за обопільною згодою вносити зміни до договору і розірвати його, зокрема, у разі втрати інтересу до його результатів.

Принцип свободи договору закріплено в ст. 627 ЦК України.

Зазначеною нормою обумовлено право сторін, бути вільними в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами у справі існували договірні відносини, що виникли на підставі укладеного 01.10.2019 договору оренди нежилого приміщення №10/19 (далі Договору), який в свою чергу, неодноразово пролонговувався (01.10.20- 30.09.2021; 01.10.2021 до 30.09.2022; з 01.10.2022 по 30.09.2023).

Згідно умов зазначеного Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду (найм) нежиле приміщення, далі об`єкт оренди, за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, 8, для використання з метою здійснення діяльності не забороненої законодавством України.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що кожна із сторін може достроково розірвати договір, попередивши іншу сторону не пізніше за 2 календарні місяці до планової дати припинення орендних правовідносин.

Листом від 20.12.2022 за вих. № 756/10-019, отриманим головним інженером ТОВ"БК Цитадель", відповідач, на підставі п. 8.3 договору, повідомив про дострокове припинення цього договору оренди з 28.02.2023.

Починаючи з січня 2023 року, орендна плата сплачена позивачем повернута відповідачем.

Отже, відповідач вчинив юридично значиму дію, обумовлену умовами спірного договору, яка засвідчила про наявність такого волевиявлення та забезпечив своєчасну обізнаність з вказаним, іншої сторони, що є передумовою для настання обумовлених правочином наслідків.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові ( ст. 317 ЦК).

Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Безумовно, правомочності власника не є безмежними, однак, тільки закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності.

Право фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном закріплено в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Власністю в контексті судової практики також можуть бути так звані законні очікування легітимні очікування (правова норма, рішення суду або інший документ) отримати право на те чи інше майно.

Умови договору, за певних обставин, можуть бути правовим підґрунтям для виникнення легітимного очікування.

Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні особою бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій.

Враховуючи викладене та те, що умовами спірного договору обумовлено право сторін достроково розірвати договір, а відповідно, власник майна, який передав його в оренду має правомірні очікування на повернення орендованого майна, за умови дотримання ним умов договору в частині повернення об`єкта оренди, попередивши іншу сторону не пізніше як за два місяці до планової дати припинення орендних відносин, вимога позивача про визнання договору оренди приміщення №10/19 від 01.10.2019 продовженим до 30.09.2023, є безпідставною.

Щодо тверджень позивача про відсутність повноважень у головного інженера на отримання кореспонденції, а відповідно, неналежного повідомлення позивача про припинення орендних правовідносин, слід вказати на те, що чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Посилання сторін на договори суборенди майна, що було предметом спірного договору оренди, судом не приймається, оскільки така підстава для розірвання договору, як передача майна в суборенду без згоди орендодавця, означена сторонами договору, як додаткова підстава дострокового розірвання договору ( п.8.4 Договору), а відповідно, не виключає можливості сторін застосувати положення п. 8.3. Договору, якими обумовлювалось право достроково припинити правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.06.2023

Суддя Скапровська І. М.