ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"24" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1294/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Рясний В.О. розглянувши справу №916/1294/21
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про визнання недійсним рішення загальних зборів
Від позивача: Бочевар М.П. ордер;
Від відповідача: Коваль Н.М. наказ;
12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" про визнання недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" про встановлення розмірів внесків співвласників, оформленого протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" № 1 від 07 квітня 2017 року про затвердження членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території згідно додатку.
Господарський суд Одеської області рішенням від 29 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30 червня 2022 року, відмовив у задоволенні позову.
Постановою від 10.11.2022 Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 у справі №916/1294/21 скасував, а справу № 916/1294/21 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2022р., справу №916/1294/21 передано на розгляд судді Погребної К.Ф.
Ухвалою суду від 26.12.2022р. відповідну справу було до свого провадження та запропоновано сторонам надати до суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням постанови Верховного суду від 10.11.2022р.
Ухвалою суду від 19.04.2023р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи по суті було призначено в засіданні суду.
Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
26.11.2013 зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург", про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Рішенням установчих зборів власників житлових і нежитлових приміщень багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , затверджено статут ОСББ "ЖК Люксембург", відповідно до п. 1.4. якого об`єднання набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, печатку з власним найменуванням та інші необхідні реквізити.

Згідно п. 2.1. статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав його членів та дотримання всіма співвласниками неподільного і загального майна житлового комплексу обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до п. 2.3. статуту об`єднання має право, відповідно до законодавства та статуту, шляхом скликання загальних зборів, зокрема, визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту неподільного і загального майна відповідно до статуту; встановлювати розміри платежів і внесків членів об`єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів.

У розділі 4 статуту визначено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори, які можуть приймати рішення по всім питанням, що стосуються діяльності об`єднання. Загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше половини членів об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання належить,зокрема, визначення розмірів внесків та платежів членів об`єднання.

Відповідно до п.5.6. статуту повідомлення про проведення загальних зборів членів об`єднання надсилається в письмовій формі і вручається кожному члену об`єднання під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). Повідомлення про проведення загальних зборів членів об`єднання мас бути негайно оприлюднена на дошках об`яв та на веб-сайті об`єднання. Повідомлення надсилаються не пізніше ніж за 14 днів до дати проведення загальних зборів У повідомленні про проведення загальних зборів зазначається порядок денний, дата та місце їх проведення.

Ініціатор проведення загальних зборів зобов`язаний надати членам об`єднання можливість до початку зборів ознайомитися з документами, що пропонуються до розгляду на зборах. Такі документи можуть надаватися в електронній формі (п.5.7. статуту).

Загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше 50 (п`ятдесяти) відсотків членів об`єднання (п.5.9 статуту).

Рішення загальних зборів, окрім рішень з питань, вказаних в п.5.17, приймаються простою більшістю голосів від кількості голосів членів об`єднання, що присутні на загальних зборах (п.5.10 статуту).

У відповідності до п.п.5.11.-5.12. статуту кожні загальні збори обирають голову та секретаря зборів зі складу членів об`єднання. Голова зборів веде збори. Секретар зборів забезпечує оформлення протоколу загальних зборів. Протокол загальних зборів підписує голова та секретар зборів.

Згідно п.5.14. статуту протокол загальних зборів членів об`єднання після його оформлення і підписання має бути негайно оприлюднений на дошках об`яв та на веб-сайті об`єднання.

У відповідності до п. 5.21. рішення, прийняті загальними зборами, є обов`язковими для всіх членів об`єднання.

Як вказує позивач, вона є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та свідоцтво про право власності (індексний номер 36834647 від 27.04.2015).

07.04.2017 були проведені загальні збори співвласників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург", оформлених протоколом №1.

Відповідно до Протоколу №1 загальних зборів ОСББ "ЖК Люксембург" від 07.04.2017 загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку становить 633 особи, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень - 40353,6 кв.м., в зборах взяли участь 388 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 25943,5 кв.м., на порядок денний було винесено одне питання: затвердження розміру членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

У розділі 3 протоколу зазначено: слухали співвласника квартири 24, корпус 5 - ОСОБА_3 , який запропонував обрати головою зборів - ОСОБА_4 , секретарем зборів - ОСОБА_5 .

За результатом розгляду питання денного щодо затвердження членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території вирішили: затвердити членські внески на утримання будинку та прибудинкової території згідно додатку у розмірі: для мешканців 1-го поверху - 3,00 грн, для мешканців 2-го і вище поверхів - 4,10 грн, для нежитлових приміщень - 4,10 грн. Підсумки голосування наступні: "за" - 381 співвласник, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 24191,5 м2; "проти" - 5 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 369,3 м2; в графі "утримались" містить прочерк.

В Додатку №2 до протоколу загальних зборів від 07.04.2017 міститься інформація щодо осіб, які проголосували, зокрема, номера квартир та їх площа, прізвище власників, а також відмітки "за" "проти" та підписи власників.

Відповідачем при попередньому розгляд справи було надано суду додаток №1 до протоколу №1 від 07.04.2017, який містить розшифровку членських внесків, калькуляцію витрат, квитанції на оплату комунальних послуг на ім`я ОСОБА_1 , акт звіряння, підписаний з боку ОСББ "ЖК Люксембург", за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Звертаючись з відповідним позовом до суду позивач вказує, що 29.03.2021, під час ознайомлення з матеріалами справи №521/18224/20, їй стало відомо, що 07.04.2017 були проведені загальні збори Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, за результатами проведення яких було складено протокол №1, з якого вбачається, що загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку становить 633 особи, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень - 40353,6 кв.м., в зборах взяли участь 388 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 25943,5 кв.м., на порядок денний було винесено одне питання: затвердження розміру членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території, з якого було прийнято рішення про затвердження членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території згідно додатку у розмірі: для мешканців 1-го поверху - 3,00 грн, для мешканців 2-го і вище поверхів - 4,10 грн, для нежитлових приміщень - 4,10 грн. Результати голосування: «За», проголосували 381 співвласник, що разом володіють 24191,5кв.м, квартир та нежитлових приміщень; «Проти» проголосували 5 співвласників що разом володіють 369,3 кв.м квартир та нежитлових приміщень; «Утримались» - немає. Рішення в протоколі оформлене як прийняте.

Разом з тим як вказує позивач, сумарна кількість співвласників, що проголосували "За", "Проти" та "Утрималися", а саме 381 співвласник, не відповідає зазначеній в протоколі №1 від 07.04.2017 кількості співвласників, що взяли участь у загальних зборах 07.04.2017, а саме - 388 осіб. Тобто різниця в зазначених протоколі №1 від 07.04.2017 даних складає 7 осіб, що безпосередньо ставить під сумнів достовірність інформації, вказаної в протоколу №1 від 07.04.2017 року, та прийняття рішення в цілому.

Позивач вказує, що в порушення положень ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», п.п.5,6 розділу 5 статуту ОСББ «ЖК Люксембург», їй не було надіслано в письмовій формі і вручено під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом) повідомлення про проведення загальних зборів співвласників ОСББ «ЖК Люксембург» на 07.04.2017.

Позивач зазначає, що результати голосування на загальних зборах ОСББ "ЖК Люксембург", які відображені в протоколі №1 від 07.04.2017, не відповідають чинному законодавству в частині кількості голосів, необхідних для прийняття рішення.

Фактично, як вважає позивач, оскаржуване рішення не було прийнято, оскільки за нього не проголосувала необхідна кількість співвласників (2/3 від загальної кількості співвласників).

При цьому позивач вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не були обрані у встановленому статутом порядку в якості голови та секретаря загальних зборів, з огляду на відсутність у протоколі інформації про результати голосування та про прийняте відповіного рішення, що свідчить про те, що протокол №1 від 07.04.2017 складений і підписаний неуповноваженими особами.

Також за посиланнями позивача, Протокол №1 від 07.04.2017 оформлено з порушенням положень п. 7 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

В порушення положень ч.10 ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" відповідачем не було здійснено належне оприлюднення рішення, начебто прийнятого на загальних зборах від 07.04.2017.

Отже, враховуючи наведене у сукупності, позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки воно прямо суперечить вимогами закону, положенням статуту та порушує права ОСОБА_1 як співвласника багатоквартирного будинку.

Наведені обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За змістом положень ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями, у передбачених законом випадках.

Приймаючи до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №758/8634/17, від 01.04.2020 у справі №711/10310/17, суд доходить до висновку про підвідомчість даного спору господарському суду.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ "ЖК Люксембург", оформленого протоколом від 07.04.2017, яким було затверджено членські внески на утримання будинку та прибудинкової території згідно додатку.

Обґрунтовуючи відповідні позовні вимоги, позивач, перш за все, зазначає про неповідомлення її як співвласника про дату та час проведення загальних зборів, про те, що рішення фактично є неприйнятим, оскільки за нього не проголосувала необхідна кількість співвласників, про відсутність повноважень у голови та секретаря зборів, а також про порушення порядку оприлюднення рішення загальних зборів.

Згідно з частиною другою статті 382 та статтею 385 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до абзацу 5 ст.1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (тут і надалі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

За змістом статей 1, 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Згідно з абзацом 2 статті 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник має право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання.

Співвласники мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника (пункт 2 частини першої статті 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Отже закон передбачає право співвласника багатоквартирного будинку на участь в управлінні об`єднанням шляхом участі у загальних зборах.

За частиною другою статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Частинами 4 та 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також має бути розміщено у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку.

Повідомлення про проведення зборів співвласників має містити інформацію про ініціатора проведення таких зборів, дату, місце та час їх проведення, порядок денний. До повідомлення про проведення зборів співвласників можуть додаватися додаткові матеріали або інформація, що будуть розглядатися на зборах.

Порядок повідомлення співвласників про проведення загальних зборів також врегульовано п.5.6. статуту, відповідно до якого, як вже було зазначено судом, повідомлення надсилаються в письмовій формі не пізніше ніж за 14 днів до дати проведення загальних зборів та оприлюднюються на дошках об`яв.

Отже норми закону, з якими кореспондуються положення статуту, імперативно визначають порядок і спосіб повідомлення співвласників: форма повідомлення обов`язково письмова; повідомляється кожен власник; таке повідомлення вручається власнику або під розписку, або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом).

Разом з тим як встановлено судом під час попереднього розгляду справи так і при новому розгляді справи, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про повідомлення позивача під розписку або шляхом поштового відправлення про проведення загальних зборів.

Не містять матеріали справи також і жодних доказів, що підтверджують розміщення відповідного повідомлення на інформаційному стенді у будинку.

Доводи відповідача стосовно знищення доказів, що підтверджують повідомлення співвласників, за відсутності в матеріалах справи акту, на який посилається відповідач, судом до уваги не приймаються.

Отже, враховуючи встановлення судом обставини недотримання відповідачем порядку повідомлення позивача про проведення загальних зборів, наявні підстави для висновку про порушення прав співвласника на участь в управлінні об`єднанням шляхом участі у загальних зборах, добровільне волевиявлення та висловлення свої думки стосовно прийнятих на зборах рішень.

Також суд зазначає, що частиною 14 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Проте, оскільки статутом ОСББ передбачено прийняття таких рішень загальними зборами, посилання відповідача на те, що рішення є прийнятим, оскільки за нього проголосувало більше половини членів об`єднання, що присутні на зборах, не є обґрунтованими.

Крім того суд зазначає, що положеннями статуту встановлено, що рішення загальних зборів приймаються простою більшістю голосів від кількості членів об`єднання, що присутні на загальних зборах, проте в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", яким було внесено зміни також до закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", (Закон набрав чинності 01.07.2015, статут затверджено 25.11.2013), статтею 13 якого встановлено, що статути об`єднань співвласників багатоквартирного будинку, затверджені до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Судом не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що у відповідності до ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості усіх співвласників, оскільки положення названої статті регулюють порядок скликання та проведення установчих зборів, тоді як в даному випадку були проведені загальні збори об`єднання, порядок прийняття рішення на яких унормовано положеннями статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Як зазначено по тексту рішення вище, згідно інформації, відображеної у протоколі, загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку становить 633 особи, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень - 40353,6 кв.м. Поряд з цим, в зборах взяли участь 388 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку, загальною площею 25943,5 кв.м., з них 381 особи проголосувала "ЗА", що не відповідає визначеним Законом умовам щодо необхідної кількості голосів співвласників, дотримання яких є обов`язковим для прийняття рішення.

При цьому, враховуючи встановлення судом відсутності необхідної кількості голосів для прийняття рішення загальними зборами, порушення оформлення протоколу загальних зборів, як то підписання протоколу неуповноваженими особами, недотримання форми протоколу, встановленої порядком, не має вирішального значення при наданні оцінки правомірності оскаржуваного рішення загальних зборів.

Відповідно до ч.10 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" повідомлення про рішення, прийняте зборами співвласників, не пізніше 10 днів після його прийняття надається в письмовій формі кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також розміщується у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду.

Доказів вручення або оприлюднення прийнятого 07.04.2017 загальними зборами рішення матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи встановлення судом обставин порушення під час скликання та проведення загальних зборів від 07.04.2017 положень Законів та статуту в частині недотримання порядку повідомлення позивача про проведення зборів, недотримання кількості голосів, поданих „за" прийняття рішення, за висновком суду позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, відправляючи відповідну справу на новий розгляд Верховний Суд в постанові від 10.11.2022р. зазначив, що огляду на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального та порушили норми процесуального права, не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема для вирішення питання щодо дотримання позивачкою строку позовної давності при звернення до суду з позовом у цій справі, враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Одеської області від 29 вересня 2021 року та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 30 червня 2022 року у цій справі підлягають скасуванню, а справа № 916/1294/21 - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, в силу положень частини першої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У частині другій статті 258 Цивільного кодексу України визначений перелік вимог, до яких застосовується спеціальна скорочена (в один рік) позовна давність.

За змістом частини другої статті 258 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на 07 квітня 2017 року - дату прийняття спірного рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Люксембург») позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (статті 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу).

Разом з цим станом на 12 травня 2021 року - дату подання ОСОБА_1 позову у цій справі про визнання недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Люксембург» діяла нова редакція статті 258 Цивільного кодексу України, частина друга якої була доповнена пунктом 8, за змістом якого до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства застосовується позовна давність в один рік.

Частина друга статті 258 Цивільного кодексу України була доповнена зазначеним пунктом восьмим згідно із Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набрав чинності 17 червня 2018 року, сфера застосування якого обмежується регламентацією правовідносин щодо правового статусу товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядку їх створення, діяльності та припинення, прав та обов`язків їх учасників.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 909/298/21 зробив висновки щодо застосування глави VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", пункту 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України та частини першої статті 50 Закону України «Про акціонерні товариства» у сукупності цих норм.

У зазначеній постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 909/298/21 Верховний Суд врахував та зазначив про те, що (1) зміни до Цивільного кодексу України, зокрема доповнення частини другої статті 258 цього кодексу пунктом восьмим, були внесені саме Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", (2) позовна давність щодо оскарження рішень акціонерних товариств визначена окремо спеціальним законом - Законом України «Про акціонерні товариства», який передбачає тримісячний строк для звернення акціонерів до суду з вимогами про оскарження рішень загальних зборів акціонерних товариств, (3) змістовне формулювання пункту 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України не містить тлумачення терміну "товариство".

Врахувавши зазначене, Верховний Суд у пункті 6.14. зазначеної постанови дійшов висновку про те, що законодавець диференційовано встановив правила позовної давності для вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів окремих юридичних осіб:

- один рік - для товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю;

- три місяці - для акціонерних товариств;

- три роки (загальна позовна давність) - для інших юридичних осіб та громадських об`єднань.

Застосування різних строків давності для оскарження рішень загальних зборів учасників товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (один рік), акціонерних товариств (три місяці) та інших юридичних осіб (три роки) має легітимну мету - забезпечення доступу до суду, а не навпаки - його обмеження для простих громадян - учасників громадських об`єднань (непідприємницьких товариств) шляхом застосування розширювального тлумачення норми закону (пункт 6.27. постанови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 909/298/21).

Відповідно до визначення термінів, що міститься у статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками (частини перша, друга та сьома статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

З огляду на викладене, враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, викладені у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 909/298/21, суд зазанчає, що до позовних вимог у цій справі № 916/1294/21 про визнання недійсним рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку підлягає застосуванню загальний строк позовної давності - три роки.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову у цій справі з огляду на сплив позовної давності до заявлених позивачкою позовних вимог у цій справі.

Разом з тим, суд зазанчає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від І 1 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 1 1 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до ЗО квітня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № ЗО, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257. 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину."

До таких аналогічних висновків щодо продовження на строк дії карантину строку позовної давності дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у своїх Постановах від 06.05.2021 року по справі № 903/323/20, від 25.08.2021 року по справі № 914/1560/20 та від 08.02.2022 року по справі № 918/964/20, від 31.05.2022 року по справі № 926/1812/21.

Отже, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та дату звернення позивача із даним позовом до суду - 12.05.2021 року, а також з огляду на дію карантину на території України з 12.03.2020 року по день звернення позивачем із позову, суд зазначає що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі не є пропущеним.

Поряд з цим відповідачем були надані письмові пояснення по суті позовних вимог, згідно яких відповідач вважає що позивачкою було пропущено строк позовної давності. Відповідачем було зазначено, що позивачка будучі власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та могла бути обізнана зі спірним рішенням шляхом повідомлення її іншими співвласниками/мешканцями будинку, здійснюючи оплату внесків з утримання будинку та прибудинкової території в червні та жовтні 2017р., лютому 2018 р., позивачка не була позбавлена права ознайомитися зі спірним рішенням у 2017р.; враховуючи періодичність проведення загальних зборів, позивачка мала можливість ознайомитися з рішеннями всіх загальних зборів, на яких вона була відсутня.

Також відповідач вказує, що позивачка здійснювала протягом 2017-2018р. часткову сплату внесків з утримання будинку та прибудинкової території і комунальних платежів, а в 12.03.2019р. повністю сплатила заборгованість за 2018р. Те, що ОСОБА_1 була обізнана про новий розмір внесків, як вказує відповідач, також вбачається з поданого нею в березні 2019р. до ОСББ «ЖК Люксембург» повідомлення-претензії.

Проте, з урахуванням встановлення судом факту того що строк позовної давності передбачений ст.ст. 257 та 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії карантину який ще діє, дати оскаржуваного рішення 07.04.2017р. та момент звернення ОСОБА_1 до суд 21.05.2021р. суд вищенаведені посилання відповідача оцінює критично та до уваги не приймає.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" (65091, Одеська область, м.Одеса, вул. Середня, буд. 24, корпус 3) - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" (65091, Одеська область, м.Одеса, вул. Середня, буд. 24, корпус 3, ) про встановлення розмірів внесків співвласників, що оформлено протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" №1 від 07.04.2017 про затвердження членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території згідно додатку

3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Люксембург" (65091, Одеська область, м.Одеса, вул. Середня, буд. 24, корпус 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 червня 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна