ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" червня 2023 р. Справа № 911/700/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК", 68540, Одеська область, Тарутинський район, селище міського типу Бородіно, вулиця Андріанова, будинок 37

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАТАН КОНСТРАКШН", 08303, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 14, кабінет 405

про стягнення 112 467,24 грн за договором № ТЕП-337 про надання послуг з організації перевезень вантажів від 07.04.2022

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Проніна В.М. (свідоцтво № 003911 від 21.08.2019, ордер серії ВН № 1233259 від 16.03.2023);

від відповідача: Нестерова О.В. (посв. № 002955 від 15.02.2017, ордер серії ВН № 1220572 від 17.03.2023).

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАТАН КОНСТРАКШН" про стягнення заборгованості за договором № ТЕП-337 про надання послуг з організації перевезень вантажів від 07.04.2022 у розмірі 1 529 089,40 грн, з яких 1 416 622,16 грн сума основного боргу, 8 372,96 грн інфляційні втрати, 5 892,13 грн 3% річних та 98 202,15 грн пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № ТЕП-337 про надання послуг з організації перевезень вантажів від 07.04.2022, в частині повної та своєчасної їх оплати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.04.2023.

20 березня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" надійшла заява б/н від 16.03.2023 про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив, що розмір основного боргу згідно договору № ТЕП-337 про надання послуг з організації перевезень вантажів від 07.04.2022 відповідачем сплачено, у зв`язку із чим є необхідність у зменшенні позовних вимог на суму основного боргу та до стягнення з відповідача підлягає 8 372,96 грн інфляційних втрат, 5 892,13 грн 3% річних та 98 202,15 пені. Також, позивачем викладено клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Суд, дослідивши в підготовчому судовому засіданні 06.04.2023 заяву ТОВ "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" про зменшення розміру позовних вимог, прийняв її до розгляду. Отже, після прийняття судом до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, предметом позову є стягнення з відповідача 112 467,24 грн, з яких 8 372,96 грн інфляційні втрати, 5 892,13 грн 3% річних та 98 202,15 пеня.

22 березня 2023 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позову та в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідна заборгованість повністю сплачена станом на 14.03.2023, що підтверджується платіжними дорученнями та актом звірки взаємних розрахунків, підписаних сторонами в електронній формі.

Також, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки, а саме пені у розмірі 98 202,15 грн до суми інфляційних втрат, яка фактично і є сумою втрат позивача, оскільки вважає, що в даному випадку мають місце істотні обставини, які дозволяють зменшити розмір неустойки: позивачем у позові взагалі не зазначалось про понесення ним збитків у зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем послуг; прострочення тривало незначний строк, а також несвоєчасна реєстрація позивачем податкових накладних стала причиною несвоєчасного виконання зобов`язання з боку відповідача.

04 квітня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтвердив сплату основної заборгованості відповідачем, у зв`язку із чим ним було подано до суду заяву від 16.03.2023 про зменшення розміру позовних вимог. Також, позивач вказав, що відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів наявності виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру пені, у зв`язку з чим позивач вважає, що підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

Товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" неодноразово подавались до суду заяви про проведення підготовчих/судових засідань в режимі відеоконференції, які з відповідних підстав судом було задоволено або залишено без задоволення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 01.06.2023.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 01.06.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

07 квітня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАТАН КОНСТРАКШН" (Клієнт) було укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів № ТЕП-337, відповідно до пункту 1.1 якого, експедитор, від свого імені, за плату і за рахунок клієнта надає визначені цим договором послуги, пов`язані з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власному рухомому залізничному складі (далі руховий склад).

Згідно із пунктом 1.2 Договору під послугами з організації перевезень вантажів рухомим складом експедитора розуміється: надання рухомого складу для участі в процесі перевезення вантажів клієнта; здійснення диспетчерського контролю за просуванням рухомого складу; надання інструкцій на заповнення провізних документів; організація щодобового планування забезпечення клієнта рухомим складом експедитора.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що найменування і кількість вантажу, маршрути перевезень, терміни надання послуг та їх вартість, у тому числі винагорода експедитора узгоджується сторонами у відповідних додатках до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору клієнт здійснює 100% (сто відсоткову) попередню оплату послуг, передбачених цим договором, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок експедитора протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку. За домовленістю сторін оплата за договором може бути здійснена за фактом надання послуг.

Загальна сума цього договору визначається як загальна вартість послуг, наданих клієнту, згідно з актами наданих послуг та актами звірки взаєморозрахунків (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до пункту 4.4 Договору вартість послуг узгоджується сторонами, про що складається та підписується Протокол погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно із пунктом 5.3 Договору у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажів до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулась письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цій договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано за допомогою електронних цифрових підписів та проставлено електронні печатки.

На виконання умов Договору, експедитором було надано клієнту послуги з організації та забезпечення перевезення вантажу згідно заявок клієнта від 27.10.2022 № 3221Ю та від 31.10.2022 № 3222Ю за узгодженою вартістю послуг згідно Протоколів погодження договірної ціни від 29.10.2022 та від 31.10.2022 на загальну суму 4 156 043,58 грн, що підтверджується підписаними за допомогою кваліфікованих електронних підписів (КЕМ) між сторонами актами виконаних робіт: № 995 від 31.10.2022, № 996 від 31.10.2022, № 1034 від 10.11.2022, № 1060 від 23.11.2022, № 1075 від 30.11.2022, № 1076 від 30.11.2022, № 1162 від 31.12.2022, № 1163 від 31.12.2022, № 14 від 16.01.2023, № 15 від 16.01.2023.

Відповідачем було частково оплачено надані позивачем послуги, у зв`язку із чим станом на дату подання позову до суду, непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 1 416 622,16 грн за актами № 1162 від 31.12.2022, № 1163 від 31.12.2022, № 14 від 16.01.2023, № 15 від 16.01.2023, яка й була заявлена до стягнення позивачем.

Поряд із цим, враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, сума основної заборгованості відповідачем на день винесення рішення по справі була погашена повністю.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання в частині оплати послуг за актами № 1162 від 31.12.2022, № 1163 від 31.12.2022, № 14 від 16.01.2023, № 15 від 16.01.2023.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов таких висновків.

За змістом статей 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений між сторонами договір № ТЕП-337 про надання послуг з організації перевезень вантажів має правову природу договору транспортного експедирування, а відтак, правовідносини, які виникли у зв`язку з його виконанням регулюються положеннями глави 65 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що клієнт здійснює 100% (сто відсоткову) попередню оплату послуг, передбачених цим договором, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок експедитора протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується, що зобов`язання за договором виконані у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), однак оплата вартості наданих послуг проведена з порушенням встановлених у договорі строків оплати.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як твердить позивач у позовній заяві, рахунки-фактури № 956 та № 957 від 31.12.2022 за актами виконаних робіт № 1162, № 1163 від 31.12.2022 було отримано відповідачем 03.01.2023, а рахунки-фактури № 10 та № 11 від 16.01.2023 за актами виконаних робіт № 14, № 15 від 16.01.2023 16.01.2023.

Вказані доводи позивача відповідачем не заперечувались, з огляду на що суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти до 06.01.2023 та 19.01.2023 включно (протягом 3х банківських днів), тоді як остаточний розрахунок проведено відповідачем 14.03.2023.

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем на підставі пункту 5.3 Договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 98 202,15 грн (за періоди з 07.01.2023 по 01.03.2023 та з 20.01.2023 по 01.03.2023), та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних у розмірі 5 892,13 грн (за періоди з 07.01.2023 по 01.03.2023 та з 20.01.2023 по 01.03.2023) та інфляційні втрати в розмірі 8 372,96 грн (за період січень-лютий 2023 року).

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім цього, у сфері господарювання, згідно з частиною другою статті 217 та частиною першою статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено статтею 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат викладені позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАТАН КОНСТРАКШН" пені у розмірі 98 202,15 грн, 3% річних у розмірі 5 892,13 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 372,96 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, викладене у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно із частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач зазначив, що позивачем у позові взагалі не зазначалось про понесення ним збитків у зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем послуг, окрім того відповідач зауважив, що прострочення тривало незначний строк, оскільки відповідач вчинялись усі залежні від нього дії для мінімізації негативних наслідків для позивача. Також відповідач зазначив, що причиною несвоєчасного виконання зобов`язань з його боку стала несвоєчасна реєстрація позивачем податкових накладних, у зв`язку із чим відповідач систематично недотримував суми податкового кредиту за відповідними податковими накладними та був змушений систематично використовувати власні обігові кошти для покриття податкових зобов`язань, які за законом мали бути покриті податковим кредитом за відповідними податковими накладними, якби позивач належним чином здійснював реєстрацію податкових накладних. Позаяк договором не передбачено права відповідача відстрочити оплату послуг до моменту реєстрації податкових накладних, не реєстрація податкових накладних позивачем негативно вплинула на спроможність відповідача здійснювати грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку і з чим виникла заборгованість. Відповідач зазначив, що причиною невиконання зобов`язання відповідачем є поведінка самого позивача, яка прямо вплинула на матеріальний стан відповідача і спричинила неможливість виконання зобов`язання.

Позивач, в свою чергу заперечив проти задоволення клопотання про зменшення розміру пені, зазначивши, що відповідачем не доведено поважності причин прострочення виконання зобов`язань та обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені. Позивач зазначив, що таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на мені захист прав та інтересів кредитора у зв`язку із порушенням його права на своєчасне отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Також позивач послався на дотримання балансу інтересів сторін справи при розгляді заяви про зменшення розміру пені, щоб не допустити фактичного звільнення від її сплати без належних правових причин.

Твердження відповідача про несвоєчасну реєстрацію податкових накладних позивач вважає безпідставними, оскільки позивачем дотримано строки реєстрації податкових накладних, разом з тим, зупинення реєстрації деяких податкових накладних податковим органом не може бути підставою для невиконання клієнтом свого обов`язку з повної оплати вартості наданих послуг.

Враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених в клопотанні про зменшення позовних вимог, позивач вважає, що підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі, як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення пені, відповідач не надав жодних доказів, зокрема будь-яких документів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача та неможливості ним здійснення вчасної оплати чи наявності підстав для зменшення судом штрафних санкцій (пені).

Твердження відповідача про неможливість отримання ним податкового кредиту у зв`язку із несвоєчасною реєстрацією позивачем податкових накладних не відповідають обставинам справи, оскільки з поданих до суду відповідачем податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних вбачається їх зупинення в реєстрації податковим органом, а не несвоєчасна реєстрація.

Слід також зазначити, що зупинення реєстрації податкових накладних та неможливість клієнта отримати податкового кредиту не є підставою для невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань.

Разом з тим, відповідно до умов договору відлік строку на оплату наданих послуг сторони визначити з моменту виставлення рахунку-фактури, а не з моменту реєстрації податкових накладних.

Варто зазначити, що відповідач, підписуючи договір та заявки, усвідомлював, що має оплатити вартість наданих послуг у строки, встановлені таким договором, а отже, повинен був розумно оцінити вказані обставини.

Більше того, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів його звернення до позивача із заявами, в тому числі, щодо розстрочення сплати заборгованості тощо.

Як унормовано частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Ризик є однією із ознак підприємницької діяльності. Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності.

Суд зазначає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення їх розміру.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАТАН КОНСТРАКШН" (08303, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 14, кабінет 405, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙДО ТРАНС ЛОГІСТІК" (68540, Одеська область, Тарутинський район, селище міського типу Бородіно, вулиця Адріанова, будинок 37, ) 112 467 (сто дванадцять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 24 коп. (з яких 8 372,96 грн інфляційні втрати, 5 892,13 грн 3% річних, 98 202,15 грн пеня) та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 08.06.2023