ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" червня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/714/22
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О.Гуменюк, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до відповідача-1: Фермерського господарства "Агротех - "Р",
до відповідача-2: ОСОБА_1 ,
треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, Костопільська державна сортодослідна станція,
третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 ,
про витребування нерухомого майна з незаконного володіння,
за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача -1: В.Михайлов, ордер ВК № 1001141 від 18.10.2022, посвідчення № 778
від відповідача -2: В.Михайлов, ордер ВК № 1001141 від 10.10.2022, посвідчення № 778
від третьої особи - ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу": не з`явився,
від третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області: не з`явився,
від третьої особи - ОСОБА_2: не з`явився,
від третьої особи - Костопільської державної сортодослідної станції: не з`явився,
від прокуратури: І. Котяй, посвідчення № 065220 від 09.08.2021,
У вересні 2022 року Керівник Здолбунівської окружного прокуратури звернувся (прокурор) до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (позивач) до Фермерського господарства «Агротех-Р», ОСОБА_1 (відповідачі) про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.05.2023 у справі № 918/714/22 у задоволенні позову Керівника Здолбунівської окружного прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Фермерського господарства «Агротех-Р», ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

09.05.2023 від представника відповідача-2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, в якій останній просить суд стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 10.05.2023 розгляд заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 918/714/22 призначено на 29.05.2023.

29.05.2023 від прокуратури надійшли заперечення проти задоволення заяви відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення, за якими розмір витрат па оплату послуг адвоката за вивчення матеріалів однієї і тієї ж справи, написання та подання до суду відзивів на позовну заяву, зміст яких в більшості фактично дублюється, є неспівмірним із обсягом виконаної роботи для відповідача-2, що свідчить про неспівмірність суми, що визначена заявником для відшкодування, як витрати на правову допомогу, із виконаним адвокатом обсягом робіт, а стягнення витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, необхідності, співмірності та справедливості. Відтак просить суд у задоволенні заяви представника відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Здолбунівської окружної прокуратури понесених витрат па професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн відмовити.

Ухвалою суду від 29.05.2023 розгляд заяви відкладено на 05.06.2023.

У судове засідання 05.06.2023 з`явились представники прокуратури та відповідачів, інші учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача-2, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею

судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному ч. 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.

Представником відпровідача-2 до закінчення судових дебатів у справі зроблено заяву про подання документів, що підтверджують витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 1, 2 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву надано попередній орієнтовний розрахунок суми на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, відповідачем-2 надано договір про надання правової допомоги від 10.10.2022, укладений між відповідачем-2 (клієнт) та адвокатом Михайловим Володимиром Олександровичем (адвокат), ордер серії ВК № 1001141 від 10.10.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 778 від 10.03.2011, акт передачі-приймання наданої правової допомоги від 02.05.2023.

За п. 1.1. договору адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги клієнту, а саме надання професійної правової (правничої) допомоги у Господарському суді Рівненської області у справі № 918/714/22, а клієнт - оплатити надання такої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 1.2. договору під час здійснення адвокатської діяльності за цим договром адвокат має право вчиняти всі дії та користуватися всіма проесійними правами адвоката, вказаними в Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та вчиняти будь - які інші дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для виконання цього договору, в тому числі: вивчення та юридична оцінка наданих клієнтом документів, що мають значення для виконання умов договору, формування та узгодження з клієнтом правової позиції, обрання способу захисту та способу відновлення порушених прав клієнта, збір доказів, необхідних для захисту прав клієнта, формування та відправлення адвокатських запитів, вивчення та аналіз суової практики Верховного Суду в аналогічних спорах, складання та подання до суду заяв по суті справи та інших документів правового характеру, правовий супровід господарського спору під час вирішення його судом першої інстанції, ознайомлення з матеріалами справи, здійснення представництва, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обовязків клієнта під час здійснення господарського судочинства по вирішенню спору в суді першої інстанції: надання правових консультацій клієнту з приводу замовленого ним виду правової допомоги. Адвокат може надавати інші види правової допомоги, що не заборонені законом та стосується правового супроводу цієї справи. Надання того чи іншого виду правової допомоги та їх об`ємів визначаються адвокатом самостійно з дотриманням принципу домінантності інтересів клієнта.

Відповідно до розділу 2 договору, зокрема, за надання правової допомоги за цим договором клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі - 20 000,00 грн, розмір якого визначається сторонами, виходячи з принципів розумності та з врахуванням витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги за цим договором.

Перелік наданої адвокатом правничої допомоги визначається актом приймання - передачі, який підписується сторонами не пізніше наступного робочого дня після ухвалення судового рішення у справі Господарським судом Рівненської області. Оплата фіксованої суми гонорару здійснюється після підписання акту приймання - передачі наданої правової допомоги протягом десяти календарних днів. Сплата гонорару та оплата фактичних витат для виконання договору здійснюється в готівковому або безготівковому порядку відповідно до чинного законодавства України. Право адвоката на отримання гонорару не залежить від результата виконання доручення, якщо інше не передбачено сторонами.

За п. 4.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2023.

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено акт про надання правової допомоги від 02.05.2023, у якому передбачено вид та обсяг правової допомоги у Господарському суді Рівненської області у справі № 918/714/22, а саме: вивчення, аналіз та юридична оцінка позовної заяви, аналіз законодавства та судової практики, формування та узгодження з клієнтом правової позиції по веденню справи, написання та подання до суду відзиву на позовну заяву з додатками, підготовка адвоката до розгляду поданого позову, вивчення матеріалів справи, прибуття адвоката до господарського суду, участь адвоката у всіх призначених судом першої інстанції судових засіданнях, правовий аналіз відповіді на відзив прокурора, письмових пояснень на позовну заяву третіх осіб у справі, підготовка процесуальних документів, клопотань про витребування доказів.

У п. 2 Акту зазначено загальну вартість правової допомоги, яка становить 20 000,00 грн.

Згідно з п. 2 цього акту сторони підтвердили, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу послуг в цілому клієнт до адвоката не має.

Акт підписано обома сторонами.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ).

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

У ч. 3 ст. 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

За змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Проте, слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 129 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії"зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм ст. 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених відповідачем-2 до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, у цій справі проведено вісім судових засідань, у яких представник відповідача брав участь. Крім того, представником відповідача- 2 підготовлено одну заяву по суті спору - відзив на позов, клопотання про скасування заходів забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, заяву про ознайомлення із матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, як установлено судом, такі послуги, як: вивчення, аналіз та юридична оцінка позовної заяви, аналіз законодавства та судової практики, формування та узгодження з клієнтом правової позиції по веденню справи, відправлення адвокатських запитів та заяв про надання документів, здійснення, написання та подання до Господарського суду Рівненської області заяв по суті спору охоплюється поняттям «підготовка та подання відзиву на позовну заяву».

Окрім того, один і той самий адвокат здійснював представництво інтересів відповідача-1 та відповідача-2, що вплинуло як на загальний час, втрачений ним на аналіз та юридичну оцінку позовної заяви, аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції по веденню справи тощо, так і на представництво інтересів відповідачів в суді.

Слід зазначити, що не існує єдиного арифметичного алгоритму для визначення (обчислення) витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд повинен у кожному конкретному випадку, керуючись положеннями ст. 126, 129 ГПК України, визначати розмір таких витрат та їх розподіляти, наводячи відповідні мотиви прийнятих рішень стосовно цих витрат.

З огляду на викладене суд, проаналізувавши подані представником відповідача-2 докази стосовно розміру понесених витрат на правову допомогу, ураховуючи доцільність цих витрат з урахуванням складності справи та обсягу наданої послуги, а також запереченння прокуратури, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача-2 про стягнення з прокуратури на користь відповідача-2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи.

За п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відтак витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн, покладаються на прокуратуру.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань долбунівська окружна прокуратура не є окремою юридичною особою, а є структурним підрозділом Рівненської обласної прокуратури, яка зареєстрована як юридична особа.

Окрім того, саме Рівненська обласна прокуратура є платником судового збору під час подання позовної заяви у цій справі.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. 16 Липня, буд. 52, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У решті вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржник: Рівненська обласна прокуратура (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. 16 Липня, буд. 52, ідентифікаційний код 02910077).

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне додаткове судове рішення складене та підписане 05.06.2023.

Суддя О.Андрійчук .