ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 р. Справа№ 910/11336/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - не з`явилися

відповідача - Коваленко Р.О.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житній ринок"

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р.

у справі № 910/11336/22 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля"

до Комунального підприємства "Житній ринок"

про стягнення 165424,05 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства "Житній ринок" про стягнення 121075,16 грн боргу за договором постачання електричної енергії № 90-12/2021 від 23.12.2021 р., 26404,34 грн пені, 16043,84 грн інфляційних втрат та 1900,71 грн 3% річних.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо вчасної та повної оплати за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р. у справі № 910/11336/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Житній ринок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" заборгованість у розмірі 121075,16 грн, пеню у розмірі 25276,51 грн, 3% річних у розмірі 1731,54 грн та інфляційні втрати у розмірі 11920,90 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Житній ринок" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 121075,16 грн та відмовити в позові в частині стягнення 26404,34 грн пені, 1900,71 грн 3% річних та 16043,84 грн інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази виставлення та отримання ним рахунку на оплату спожитої у березні 2022 року електричної енергії, а також відсутні докази надсилання на адресу відповідача акту № 160 прийняття-передавання електричної енергії та претензії позивача № 125 від 18.07.2022 р. Також скаржник посилається на те, що за умовами додатку № 2 до договору передбачено, що інформування постачальником споживача відбувається засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Однак, позивачем було направлено рахунок на оплату на електронну адресу , яка не міститься у заяві-приєднанні до умов договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11336/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., ОСОБА_1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житній ринок" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/11336/22.

До суду 01.3.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/11336/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11336/22 залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/916/23 від 13.03.2023 р. у зв`язку з із звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11336/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11336/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11336/22 та призначено її до розгляду на 11.04.2023 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 р. відкладено розгляд справи до 23.05.2023 р.

У судовому засіданні 23.05.2023 р. представник відповідача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник позивача не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду скарги в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на його електронну адресу.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник позивача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди бути присутнім у судовому засіданні.

При цьому позивач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

23.12.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" (далі - постачальник) та Комунальним підприємством "Житній ринок" (далі - споживач) було укладено договір № 90-122021 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п. 2.3 договору постачальник продає електричну енергію споживачу у кількості 296346 кВт/год. Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків замовника.

Як передбачено п. 3.1 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком № 1 до цього договору.

За п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

У відповідності до п. 5.2 договору ціна договору складає 1300000,00 грн.

Пунктами 5.5, 5.6 договору визначено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках і актах про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5.8 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку і акті, який не може бути меншим 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 10 (десяти) банківських днів від дати, зазначеної у акті, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Відповідно до п. 5.9 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і поширюється на відносини між сторонами, що фактично склалися з 01 грудня 2021 року та діє до 31 грудня 2022 року (п. 13.1. договору).

31.01.2022 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 90-122021 від 23.12.2021 р., якою внесено зміни, зокрема, до п. 13.1 договору в частині строку його дії та визначено, що цей договір поширюється на відносини між сторонами, що фактично склалися з 01 грудня 2021 року та діє до 31 березня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.04.2022 р. надіслав на електронну адресу відповідача для підписання рахунок на оплату № 350 від 13.04.2022 р. на суму 121075,16 грн за спожиту у березні 2022 року електричну енергію та акт прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 160 від 31.03.2022 р.

Відповідач за спожиту у березні 2022 року електроенергію з позивачем не розрахувався.

18.07.2022 р. позивач направив на електронну адресу відповідача претензію за № 125 з вимогою сплатити заборгованість у сумі 121075,16 грн за спожиту у березні 2022 року електричну енергію.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, заборгованість не сплатив.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору, свої зобов`язання щодо вчасної оплати за отриману електричну енергію не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 121075,16 грн.

Відповідач у свою чергу вказує на те, що позивач в порушення умов укладеного договору та Правил роздрібного ринку електричної енергії не сформував та не направив на адресу КП «Житній ринок» рахунок на оплату та акт приймання-передачі електричної енергії за березень 2022 року, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості в сумі 121075,16 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до п. 1 ч. 3 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 р., споживач електричної енергії зокрема зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У відповідності до додатку № 2 до договору рахунок надається особисто представнику споживача, направляється йому електронною поштою (факсом) або будь яким іншим способом, обумовленим сторонами у тексті договору або додаткових угодах до нього до 20-го числа та до 9-го числа розрахункового періоду включно.

Також п. 5.8 договору сторони погодили, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку і акті, який не може бути меншим 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 10 (десяти) банківських днів від дати, зазначеної у акті, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Як було встановлено вище, позивач на виконання умов договору направив на електронну пошту відповідача - рахунок на оплату № 350 від 13.04.2022 р. на суму 121075,16 грн за спожиту у березні 2022 року електричну енергію та акт № 160 прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 31.03.2022 р.

При цьому, відповідачем не спростовано факт споживання ним електричної енергії у розмірі, визначеному позивачем у рахунку на оплату № 350 від 13.04.2022 р.

Докази оплати вказаного рахунку відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного договору, не здійснив оплату отриманої електричної енергії, строк сплати за яку настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 121075,16 грн суми основної заборгованості за спожиту електроенергію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 26404,34 грн пені.

Пунктом 5.9 укладеного договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З розрахунку позивача вбачається, що останнім нараховано пеню за період з 11.04.2022 р. по 18.10.2022 р.

Згідно з п. 5.8 договору споживач зобов`язаний оплатити виставлений йому рахунок у строк, визначений у рахунку і акті, який не може бути меншим 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання його споживачем.

Однак, у рахунку № 350 від 13.05.2022 р. строк оплати було визначено на протязі 5 банківських днів з дня отримання рахунку.

Однак, правомірним є застосування щодо строків оплати спожитої відповідачем електричної енергії у березні 2022 року саме умови укладеного договору № 90-12/2021 від 23.12.2021 р., у зв`язку з чим прострочення відповідача почалось з 28.04.2022 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 25276,51 грн за період з 28.04.2022 р. по 18.10.2022 р.

Також, за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 16043,84 грн інфляційних втрат та 1900,71 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Як було встановлено вище, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем було допущено помилку у даті виникнення у відповідача прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 1731,54 грн за період з 28.04.2022 р. по 18.10.2022 р. та інфляційні втрати у розмірі 11920,96 грн за період з травня по вересень 2022 року.

Доводи скаржника про те, що позивачем було направлено рахунок на оплату на електронну адресу , яка не міститься у заяві-приєднанні до умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у заяві-приєднанні до умов договору не міститься жодної електронної адреси відповідача. При цьому, позивач не вказує, на яку саме електронну адресу відповідач повинен був відправити вказаний рахунок на оплату.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів за їх необґрунтованістю.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р. у справі № 910/11336/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Житній ринок" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житній ринок" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р. у справі № 910/11336/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 р. у справі № 910/11336/22.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "Житній ринок".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.06.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран