ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 Справа № 917/242/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Гречко Олесі Федорівни

до Фізичної особи-підприємця Скорик Максима Леонідовича

про розірвання договору та стягнення грошових коштів

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулася Фізична особа-підприємець Гречко Олеся Федорівна з позовом до Фізичної особи-підприємця Скорик Максима Леонідовича про розірвання договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 21.10.2021 № 620 та стягнення 169 127,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Ухвалою суду від 03.03.2023 було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов (а.с. 145-146).

Ухвала від 03.03.2023 вважається врученою відповідачу 19.04.2023, згідно з довідкою поштового відділення на конверті (а.с.155). Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 04.05.2023.

Згідно ст.113 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у заяві від 13.03.2023 (а.с.151-152) повідомив суду про те, що відповідач меблі не поставив, борг не сплатив.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023 позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.60-61).

Ухвалою від 20.02.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.66-67). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.72-144).

Ухвалою від 03.03.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/242/23, визнав справу малозначною, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.145-146).

Про відкриття провадження у справі та розгляд справи позивач повідомлений належним чином.

Ухвала від 03.03.2023 була надіслана на офіційну електронну адресу позивача у системі Електронний суд та ним отримано відповідно 14.03.2023 о 16:55, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 14.03.2023 (а.с.150).

Відповідно до п. 2 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Отже, ухвала від 03.03.2023 доставлена позивачу в установленому порядку, що підтверджено довідкою із системи Електронний суд (а.с.150).

Ухвала суду від 03.03.2023 про відкриття провадження у справі, надіслана відповідачу на адресу: вул. Європейська, буд. 98, кв.22, м. Полтава, 36008, повернулася до суду з довідкою поштового відділення від 19.04.2023 про відсутність адресата за адресою (а.с. 154-157).

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець Скорик Максим Леонідович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63, 158).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.03.2023 вважається врученою відповідачу 19.04.2023.

Також вказана ухвала надсилалися на електронні пошти сторін(а.с. 149), вказані у позові та у клопотанні позивача від 13.03.2023 (а.с. 151), у рахунку відповідача (а.с.18).

На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області 09.03.2023 суд розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи (а.с.148).

Отже, сторони належно повідомлені про розгляд цієї справи у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В зв`язку з необхідністю належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, для надання можливості сторонам реалізувати право на подання доказів та пояснень щодо спірних правовідносин, для забезпечення процесуальних прав сторін та з метою об`єктивного дослідження обставин справи, прийняття рішення суд відклав на розумний строк.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Позивач у позові зазначає, що Фізична особа-підприємець Скорик Максим Леонідович (відповідач) звернувся до Фізичної особи-підприємця Гречко Олесею Федорівною (позивача) з пропозицією укласти договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 21.10.2021 № 620 (далі-Договір; а.с.14-16), умовами якого визначено:

- п.1.1. виконавець (позивач) за заданими замовником (відповідач) розмірами та на підставі його вимог та побажань розробляє дизайн-проект корпусних меблів меблі для двох квартир, надалі «Меблі»;

- п.1.2. - виконавець зобов`язується виготовити, здійснити доставку та установлення відповідно до екскізу, а замовник - прийняти та здійснити оплату меблів, у порядку, строки та за цінами, визначеними цим договором;

- п.1.3. - доставка та встановлення меблів здійснюється у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Надніпрянське шосе 2А, кв.48, та 120 (ЖК SVITLO PARK);

- п. 2.1 - загальна вартість меблів визначається відповідно до рахунку № 620 від 21.10.2021.

- п.2.2. - замовник у момент підписання договору здійснює авансовий платіж у розмірі не менше 70 % від загальної вартості меблів.

- п.2.3. - остаточний платіж замовник здійснює після виконання виконавцем усіх своїх зобов`язань в повному обсязі

- п. 2.4. - оплата здійснюється в гривні, готівкою, на картковий рахунок або розрахунковий рахунок.

Як свідчить надана до матеріалів справи копія договору від 21.10.2021 року № 620, позивач цей договір не підписав (а.с.14-16).

Асортимент, перелік, розміри, кількість, ціну та загальну вартість Меблів визначені у Додатку № 1 до договору № 620 від 21.10.2021 року «Специфікація до договору № 620 від 21 жовтня 2021 року» (а.с.17).

Позивач вказану специфікацію не підписав.

Відповідач виставив позивачу рахунок № 620 від 25.10.2021 на оплату 241 600,00 грн (а.с.18-19). У рахунку № 620 від 25.10.2021 на оплату 241 600,00 грн (а.с.18-19) конкретизовано найменування меблів, їх кількість, та ціну.

Позивач сплатив на банківський рахунок відповідача кошти у сумі 169 127,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 888 від 25.10.2021 на суму 69 127,00 грн (а.с.20), № 889 від 25.10.2021 на суму 100 000,00 грн (а.с.21), випискою банку з рахунку від 25.10.2021 (а.с.58, 59), випискою банку з рахунку від 25.10.2021 (а.с.78). При цьому у платіжних документах призначення платежу вказано: «рахунок на оплату № 620 від 25.10.2021».

Позивач у позові вказує, що відповідач мав виконати свої зобов`язання за договором до 24.11.2021, проте відповідач меблі позивачу не поставив.

01.02.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів та про односторонню відмову від договору на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК та ч.1 ч. 3 ст. 612 ЦК (а.с.22), що підтверджується поштовою накладною, описом вкладення у цінний лист (а.с. 25-32).

Позивач у позові вказує, що відповідач відповіді на вказаний лист не надав, меблі не поставив, сплачені позивачем кошти не повернув.

Зазначене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У ст. 181 Господарського кодексу України вказано, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст. 639 Цивільного кодексу України зазначено наступне:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

У п. 2.2 договору вказано, що замовник у момент підписання договору здійснює авансовий платіж у розмірі не менше 70 % від загальної вартості меблів. А у п. 9.1 договору зазначено, що будь-які зміни чи доповнення до договору мають силу, тільки якщо вони оформлені у письмовому виді та підписані обома сторонами.

З вказаних положень договору вбачається, що сторони домовились укласти договір у письмовій формі та з підписанням його обома сторонами.

У ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як свідчить надана до матеріалів справи копія договору від 21.10.2021 року № 620, позивач цей договір не підписав (а.с.14-16).

Також позивач не підписав Додаток № 1 до договору № 620 від 21.10.2021 року «Специфікація до договору № 620 від 21 жовтня 2021 року» (а.с.17).

Відсутні докази того, що позивач та відповідач домовилися укласти вказаний договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, у відповідності до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України.

Позивач у позові вказує, що 21 жовтня 2021 року відповідач направив йому за допомогою інформаційно-комунікаційної системи обміну повідомленнями Viber пропозицію укласти договір від 21.10.2021 року № 620 на виготовлення меблів (надалі - Договір) на виготовлення меблів із підписом та відбитком печатки, а також що умови Договору, в тому числі ескізи, кількість, розміри та інші характеристики меблів сторони раніше погодили у листуванні у системи обміну повідомленнями Viber.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст. 79 ГПК.

Згідно із ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У ст. 642 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як свідчить надана до матеріалів справи копія договору від 21.10.2021 року № 620 позивач цей договір не підписав (а.с.14-16).

Доказів направлення відповідачу повної і безумовної відповіді про прийняття пропозиції укласти договір від 21.10.2021 року № 620, позивач суду не надав.

У наданих до матеріалів справи скріншотів переписки у системи обміну повідомленнями Viber (а.с.79-143) також відсутня повна і безумовна відповідь позивача про прийняття пропозиції укласти договір від 21.10.2021 року № 620.

Також, у матеріалах справи відсутні докази, що позивач вчинив дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує його бажання укласти договір.

Так, у копії договору вказано, що загальна вартість меблів визначається відповідно до рахунку № 620 від 21.10.2021 (п. 2.1 копії договору), замовник у момент підписання договору здійснює авансовий платіж у розмірі не менше 70 % від загальної вартості меблів (п. 2.2 копії договору).

Рахунок № 620 від 21.10.2021 до матеріалів справи не наданий, доказів оплати саме цього рахунку позивач також не надав.

У платіжних документах № 888 від 25.10.2021 (а.с.20) та № 889 від 25.10.2021 призначення платежу вказано: «рахунок на оплату № 620 від 25.10.2021». Тобто, оплата проводилася по іншому рахунку, ніж вказаний у договорі.

У цих платіжних документах відсутнє будь-яке посилання на те, що оплата здійснена на виконання умов спірного договору.

У копії рахунку на оплату № 620 від 25.10.2021 (а.с.18-19) також відсутнє посилання на те, що він виданий саме на підставі спірного договору. Крім того, у копії спірного договору сторони визначені як виконавець та замовник, а у рахунку № 620 від 25.10.2021 сторонами є постачальник та покупець.

Також, у п.2.2 копії договору вказано, що замовник у момент підписання договору здійснює авансовий платіж. Проте, позивач цей договір не підписав.

Зазначене свідчить про те, що позивач не вчиняв дій відповідно до вказаних у пропозиції умов договору.

Суду не подані інші належні та вірогідні докази того, що спірний договір був укладений.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що договір від 21.10.2021 року № 620 був укладений сторонами у належній формі та у порядку, відповідно до вищевказаних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Доказів виконання позивачем та відповідачем договору від 21.10.2021 року № 620 також суду не надано.

Таким чином, суд визнає договір від 21.10.2021 року № 620 неукладеним.

З огляду на викладене, відсутні підстави для розірвання договору, який не був укладений.

Тому позовні вимоги про розірвання договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 21.10.2021 № 620 суд не задовольняє.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 169 127,00 грн суд зазначає наступне.

До матеріалів справи надано копію рахунку на оплату № 620 від 25.10.2021 (а.с.18-19), в якому зазначено постачальник ФОП Скорик Максим Леонідович, розрахунковий рахунок постачальника в АТ «Альфа-Банк», покупець ФОП Гречко Олеся Федорівна, найменування товару по 26 позиціях, його кількість, ціна, та загальна вартість 241600,00 грн.

Позивач сплатив на банківський рахунок відповідача, який вказаний у рахунку на оплату, кошти у сумі 169 127,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 888 від 25.10.2021 на суму 69 127,00 грн (а.с.20), № 889 від 25.10.2021 на суму 100 000,00 грн (а.с.21), випискою банку з рахунку від 25.10.2021 (а.с.58, 59), випискою банку з рахунку від 25.10.2021 (а.с.78). При цьому у платіжних документах призначення платежу вказано: «рахунок на оплату № 620 від 25.10.2021».

Зазначене свідчить, що між сторонами була досягнуто домовленість про поставку позивачу меблів, згідно з переліком та у кількості, вказаних у рахунку № 620 від 25.10.2021.

Позивач у позові вказує, що відповідач меблі позивачу не поставив.

01.02.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів та про односторонню відмову від договору (а.с.22), що підтверджується поштовою накладною, описом вкладення у цінний лист (а.с. 25-32).

Позивач у позові вказує, що відповідач відповіді на вказаний лист не надав, меблі не поставив, сплачені позивачем кошти не повернув.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд зазначає, що номер телефону у системі обміну повідомленнями Viber (а.с.79) співпадає із номером телефону відповідача, що вказаний у рахунку на оплату № 620 від 25.10.2021 (а.с.18-19).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові 3 серпня 2022 року у cправі № 910/5408/21 висловив такий правовий висновок: « 70. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19)».

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 наданими сторонами скрін-шотами повідомлень з телефону та планшету, роздруківками з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Позивач у позові вказує, що відповідач повідомляв позивача про зміну дати доставки меблів у системі обміну повідомленнями Viber (а.с.79-143), а саме: 30 листопада 2021 року повідомив, що він повідомить про дату встановлення меблів у грудні 2021 року; 03 грудня 2021 року повідомив, що закінчить виготовлення та встановить меблі до 10 грудня 2021 року; 07 грудня 2021 року повідомив, що він не впевнений в можливості організовувати встановлення меблів до п`ятниці, тобто не виконає зобов`язання до 10 грудня 2021 року; 10 січня 2022 року повідомив, що доставить меблі у 20-х числах січня 2022 року.

У повідомленнях за 17.01.2022 24.01.2022 у системі обміну повідомленнями Viber позивач вимагав у відповідача здійснити поставку та відвантаження меблів.

Позивач у позові вказує, що відповідач меблі не доставив.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цо виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2). Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання (ч. 3). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ч.ч. 1 - 3 ст. 612 ЦК У країни встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

01.02.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів та про односторонню відмову від договору (а.с.22), що підтверджується поштовою накладною, описом вкладення у цінний лист (а.с. 25-32).

Позивач у позові вказує, що відповідач відповіді на вказаний лист не надав, меблі не поставив, сплачені позивачем кошти не повернув.

Позивач у заяві від 13.03.2023 (а.с.151-152) повідомив суду про те, що відповідач меблі не поставив, борг не сплатив.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 169 127,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі у вигляді сплати судового збору.

При подачі позову позивачем сплачено 5368,00 грн судового збору за платіжними дорученнями № 16 від 11.02.2023, № 17 від 13.02.2023 (а.с.9-10). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 15.02.2023 (а.с.64-65).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скорик Максима Леонідовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Гречко Олесі Федорівни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 169127 грн 00 коп. заборгованості, 2684 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3.В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду

Дата складення повного судового рішення: 08.06.2023.

Суддя Т. М. Безрук