ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023м. ДніпроСправа № 904/2576/22 (904/1560/23)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 , Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Дослідне

до Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України", Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Дослідне

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

28.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням Відповідачем обов`язку щодо виплати заробітної плати, в наслідок чого виникла заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2022 по 07.11.2022 на суму 52 702,61 грн.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 08.09.2022 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача -Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" (52071, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Дослідне, ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/2576/22, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/2576/22 (904/1560/23) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Запропоновано відповідачу відповідно до частини 4 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, надати (за наявності) заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суд роз`яснив учасникам судового процесу, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-168 Господарського процесуального кодексу України та мають бути подані в строк, визначений в ухвалі; заяви і клопотання щодо процесуальних питань у справі подаються учасниками справи у письмовій формі (частина друга статті 169 ГПК України).

Станом на 05.06.2023 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 05.06.2023 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі Наказу № 429-к від 06.12.2021 ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України на посаду референта групи загальногосподарського призначення, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи.

На підставі Наказу № 97-к від 06.05.2022 ОСОБА_1 , референта групи загальногосподарського призначення, було звільнено за угодою сторін, на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки.

Починаючи з 07.12.2021 до 06.05.2022 Відповідачем нараховувалась, але не виплачувалась зарплата, що підтверджується відповідними розрахунковими листками за грудень 2021 року - червень 2022 року.

1). Згідно розрахункового листка за грудень 2021 року Позивачу всього нараховано - 10 646,33 грн; всього утримано - 2 076,03 грн; нараховано, але не виплачено - 8 570,30 грн.

Залишок суми боргу на кінець грудня 2021 року складає 8 570,30 грн.

2). Згідно розрахункового листка за січень 2022 року Позивачу всього нараховано - 17 667,90 грн; всього утримано - 3 445,24 грн; виплата 13.01.2022 (за грудень 2021) - 5 728,16 грн; нараховано, але не виплачено - 8 494,5 грн.

Залишок суми боргу на кінець січня 2022 року складає 17 064,80 грн.

3). Згідно розрахункового листка за лютий 2022 року Позивачу всього нараховано - 13 898,96 грн; всього утримано - 2 710,29 грн; нараховано, але не виплачено - 11 188,67 грн.

Залишок суми боргу на кінець лютого 2022 року складає 28 253,47 грн.

4). Згідно розрахункового листка за березень 2022 року Позивачу всього нараховано - 8 697,00 грн; всього утримано - 1 695,92 грн; нараховано, але не виплачено - 7 001,08 грн.

Залишок суми боргу на кінець березня 2022 року складає 35 254,55 грн.

5) Згідно розрахункового листка за квітень 2022 року Позивачу всього нараховано - 12 113,61 грн; всього утримано - 2 362,15 грн; нараховано, але не виплачено - 9 751,46 грн.

Залишок суми боргу на кінець квітня 2022 року складає 45 006,01 грн.

6) Згідно розрахункового листка за травень 2022 року Позивачу всього нараховано - 2 511,79 грн; всього утримано - 489,80 грн; виплата 03.05.2022 (за лютий 2022) 377,04 грн; нараховано, але не виплачено - 1 644,95 грн.

У зв`язку з наявністю заборгованості Відповідача зі сплати заробітної плати, Позивач звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства «Дослідне господарство «ДНІПРО» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, про стягнення зарплати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати.

20.02.2023 Господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №904/2576/22 (904/802/23), відповідно до якої розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Після відкриття провадження по справі №904/2576/22(904/802/23), 28.02.2023 Відповідачем було сплачено на користь Позивача 33 384,96 грн (тридцять три тисячі триста вісімдесят чотири) в рахунок заробітної плати за 2022 рік, що підтверджується квитанцією від 28.02.2023, копія якої міститься в матеріалах справи. Проте, повний розрахунок з Позивачем при звільненні, на дату подання даної позовної заяви здійснено не було.

07.03.2023 Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у справі №904/2576/22(904/802/23), в якому зазначено наступне: «Всупереч законодавчим положенням при звільненні ОСОБА_1 , відповідач не в повному обсязі виплатив їй заробітну плату. Заборгованість відповідача з виплати належних позивачці коштів становить 33 384,96 грн і визнається боржником у повному обсязі. Кошти сплачені на користь позивачки 28.02.2023, що підтверджується платіжним дорученням №1264 від 28.02.2023».

Згідно часини 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом, обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною 1 цієї статті.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на не належне виконання Відповідачем зобов`язання зі сплати заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 та докази щодо спростування вимог, заявлених позивачем, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Порядок розрахунку середнього заробітку визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (надалі Постанова № 100).

Згідно пункту 2 розділу II Постанови № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Постанови № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Згідно пункту 4 розділу III Постанови № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно пункту 8 розділу ІІІ Постанови № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

06.05.2022 Позивач була звільнена з посади. Тому останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи є березень та квітень 2022 року.

Згідно розрахункового листка за березень 2022 року Відповідачем нараховано Позивачу заробітну плату (оклад): 8 697,00 грн за 22 відпрацьованих днів.

Згідно розрахункового листка за квітень 2022 року Позивачу всього нараховано: 12 113,61 грн, з яких: 5 383,86 грн заробітна плата (оклад) за 13 відпрацьованих днів та 6729,75 відпускних.

Отже, середньоденна заробітна плата Позивача становить: (8 697,00 + 5 383, 86) / (22+13) = 402,31 грн.

Число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком з 07.05.2022 по 07.11.2022 складає 131 день.

Середній заробіток Позивача за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців (з 07.05.2022 по 07.11.2022) становить 52 702 грн 61 коп. (402,31 грн * 131 дні).

В силу положень ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків розрахунку заробітної плати з Позивачем, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 52 702,61 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді трудових спорів, у тому числі щодо стягнення заробітної плати, судом враховуються положення ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення, а також положення ч.4 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, за змістом якої пропущення граничного строку на подання заяв кредиторів з конкурсними вимогами (в тому числі і щодо виплати заробітної плати) не тягне за собою зміну черговості, у разі задоволення судом таких вимог, тягне за собою наслідки передбачені абз. 3 ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за розгляд позовних вимог в частині стягнення заробітної плати.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви згідно з квитанцією № від 27.03.2023 на суму 2 684,00 грн.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, Позивачем заявлено про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Практична реалізація принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (з врахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у Постанові від 08.12.2022 у справі №910/16564/21) відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Так, Позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано:

- Договір про надання правничої допомоги від 30.01.2023;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

- Акт виконаних робіт від 27.03.2023 до додаткової угоди №3 до договору від 30.01.2023;

- Додаткова угода №3 від 20.03.2023 до договору від 30.01.2023;

- платіжна інструкція №P24A979442733D30305 від 20.03.2023.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначенні розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд в постанові від 14.11.2018 у справі №910/8682/18 зазначив, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

В Постанові від 16.11.2022 №870/9/21 викладена позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного суду:

"20. Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N826/1216/16).

21. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112).

22. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)....".

Водночас зміна суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можлива виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.06.2020 у справі №906/598/19.

Проаналізувавши детальний опис робіт, які відображені в Актах виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відображена інформація про характер наданих адвокатом послуг відповідає документам і інформації, які містяться в матеріалах даної справи.

Оскільки Позивачем заявлено клопотання в порядку п. 8 ст. 129 ГПК України, враховуючи наявність в матеріалах справи детального опису наданих послуг, акту виконаних робіт, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України на користь позивача - ОСОБА_1 3 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (52071, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Дослідне, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 52 702,61 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 2 684,00 грн - судового збору, 3 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 05.06.2023.

Суддя А.Є. Соловйова