ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/443/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О.., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС"; (вул.Звивиста, 28,Дніпро,49006)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (вул.Центральна,1-Е,с. Бурлача Балка,м. Чорноморськ, Одеська область,68000)

про стягнення 1053683,97 грн

представники сторін не прибули

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" про стягнення 1053683,97 грн заборгованості за договором поставки № 3416 від 16.05.2019, з яких - 841862,27 грн основного боргу, 153782,83 грн пені, 9226,98 грн 3% річних, 48811,89 грн втрат від інфляції.

Ухвалою від 06.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 01.03.2023

27.02.2023 до суду надійшла заява позивача про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 841862,27 грн основного боргу у зв`язку з тим, що відповідач сплатив цю суму позивачу.

Відповідач отримав ухвалу суду 24.02.2023, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с. 133).

28.02.2023, у встановлений для подання відзиву строк, від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору у зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу основний борг. Нарахування позивачем 153782,83 грн пені, 9226,98 грн 3% річних та 48811,89 грн інфляційних відповідач вважає неправомірним, оскільки неодноразово повідомляв позивача про форс-мажорні обставини.

Ухвалою від 01.03.2023 розгляд справи відкладено на 29.03.2023.

21.03.2023 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині пені та втрат від інфляції, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 4500грн пені, 9226,98 грн 3% річних та 2078,28 грн інфляційних та закрити провадження за відсутністю предмету спору в частині 841862,27 грн основного боргу. Також позивач просить повернути йому судовий збір.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову 857667,53 грн, в межах якої і вирішується спір.

Ухвалою від 29.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 17.05.2023.

10.05.2023 до суду надійшла заява позивача, якою він просить розглянути справу без його участі.

Засідання 17.05.2023 не відбулось через перебування судді на лікарняному, через що ухвалою суду від 22.05.2023 призначено розгляд справи по суті на 07.06.2023.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

16.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 3416 з протоколом розбіжностей, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, асортимент, ціна одиниці, а також інші необхідні характеристики зазначаються в підписаній сторонами специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Форма специфікації зазначена в додатку № 1 до договору. Про зміну асортименту та/або ціни товару постачальник попереджає покупця у письмовій формі не пізніше ніж за 30 днів до моменту введення нового асортименту/цін з додаванням листа, який обгрунтовує нові ціни, і нової специфікації з новим асортиментом/цінами. Нова специфікація вступає в силу з моменту підписання сторонами, але не раніше 30 днів з моменту отримання покупцем нової специфікації.

Згідно з п. 3.3 договору оплата товару за товар здійснюється у відповідності до підписаних сторонами видаткових накладних протягом 60 календарних днів від дати поставки товару.

Розділом 8 договору сторони передбачили, що строк договору з моменту підписання і до 31.12.2020.Якщо не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін не заявить у письмовій формі про припинення дії договору, дія даного договору автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 867512,27 грн з урахуванням ПДВ, на підтвердження чого до матеріалів справи додано копії наступних видаткових накладних:

- № 3264 від 18.05.2022 на суму 138504,55 грн,

- № 3612 від 01.06.2022 на суму 2680,13 грн,

- № 3613 від 01.06.2022 на суму 25159,68грн,

- № 3621 від 02.06.2022 на суму 80510,98 грн,

- № 3622 від 02.06.2022 на суму 73757,84 грн,

- № 4085 від 23.06.2022 на суму 28296,00 грн,

- №4233 від 01.07.2022 на суму 364430,93грн,

- № 5610 від 12.08.2022 на суму 28296 грн,

- № 6090 від 29.08.2022 на суму 83432,16 грн,

- № 6131 від 30.08.2022 на суму 42444грн.

Всі зазначені видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін.

Крім того, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки (а.с. 32-37).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в України").

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З огляду на викладене, вищезазначені видаткові накладні відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Однак, відповідач частково розрахувався з позивачем за отриманий товар в сумі 25650 грн, на підтвердження чого позивачем додано до матеріалів справи копії платіжних доручень: № 37339 від 04.01.2023 на суму 650 грн, № 37380 від 05.01.2023 на суму 5000грн, № 37446 від 06.01.2023 на суму 5000грн, № 37475 від 09.01.2023 на суму 5000грн, № 37512 від 10.01.2023 на суму 5000грн, № 37667 від 13.01.2023 на суму 5000грн.

З огляду на викладене, станом на день звернення з позовом заборгованість відповідача за отриманий товар становила 841862,27 грн

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Позивач посилається на те, що звернувся до відповідача з листом від 18.11.2022 № 1811-1 з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена відповідачем без реагування. Потім позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 0601/22-1 з проханням пришвидшити оплату, який знову залишено відповідачем без реагування.

Однак, позивач не надав суду доказів надіслання відповідачу вищезазначених вимог.

Відповідач сплатив основний борг в повному обсязі в сумі 841862,27 грн, на підтвердження чого ним надано до матеріалів справи копії наступних платіжних доручень:

№ 37744 від 16.01.2023 на суму 5000грн

№ 37750 від 17.01.2023 на суму 20000грн,

№37822 від 18.01.2023 на суму 20000грн,

№37865 від 19.01.2023 на суму 20000грн

№ 37907 від 20.01.2023 на суму 20000грн

№ 38018 від 24.01.2023 на суму 20000грн

№ 38077 від 25.01.2023 на суму 2680,13 грн

№ 38075 від 25.01.2023 на суму 7854,55 грн

№ 38078 від 25.01.2023 на суму 9500грн

№ 38094 від 26.01.2023 на суму 3350грн

№ 38090 від 26.01.2023 на суму 15659,68 грн

№ 38142 від 27.01.2023 на суму 20000грн

№ 38204 від 30.01.2023 на суму 20000грн

№ 38303 від 01.02.2023 на суму 2900грн

№ 38305 від 01.02.2023 на суму 17160,98грн

№ 38278 від 01.02.2023 на суму 20000грн

№ 38360 від 02.02.2023 на суму 20000грн

№ 38391 від 03.02.2023 на суму 5396грн

№ 38393 від 03.02.2023 на суму 14700грн

№ 38434 від 06.02.2023 на суму 20000грн

№ 38523 від 07.02.2023 на суму 20000

№ 38572 від 08.02.2023 на суму 19057,84 грн

№ 38611 від 09.02.2023 на суму 20000грн

№ 38667 від 10.02.2023 на суму 100000грн

№ 38688 від 13.02.2023 на суму 100000грн

№ 38733 від 14.02.2023 на суму 100000грн

№ 38790 від 15.02.2023 на суму 27300грн

№ 38789 від 15.02.2023 на суму 28296грн

№ 38788 від 15.02.2023 на суму 44430,93 грн

№ 38841 від 16.02.2023 на суму 15144грн

№ 38842 від 16.02.2023 на суму 83432,16грн

Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У контексті завдань господарського судочинства (статті 2, 4 ГПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.

Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Підстави закриття провадження у справі визначені у статті 231 ГПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20.

У постанові від 12.07.2022 у справі № 909/1036/21 Верховний суд у складі Касаційного господарського суду зазначив, що пункт 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України текстуально відповідає пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Тому відповідні норми процесуального права мають застосовуватися судом однаково.

Враховуючи викладене, оскільки основний борг за договором поставки № 3416 від 16.05.2019 відповідачем сплачена в повному обсязі (що визнається обома сторонами та підтверджується матеріалами справи), то провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, оскільки відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, суд задовольняє клопотання позивача про повернення судового збору у зв`язку з закриттям провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 841862,27 грн основного боргу та ухвалює повернути позивачу з державного бюджету 12627,93 грн судового збору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення сплати відповідачем вартості отриманого товару позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 9226,98 грн 3% річних та 2078,28 грн інфляційних.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений ним станом на 03.01.2023 (а.с. 9-11), та встановлено, що він виконаний вірно.

Разом з тим, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зменшив розмір інфляційних та 3% річних до 2078,28 грн та 9226,98 грн відповідно, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню 9226,98грн 3% річних та 2078,28 грн інфляційних.

Щодо вимог позивача про стягнення 4500 грн пені, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки, у випадку несвоєчасної оплати покупцем вартості отриманого товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від вартості неоплаченого або несвоєчасно отриманого товару, за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений ним станом на 03.01.2023 (а.с. 7-8), та встановлено, що він виконаний вірно.

Разом з тим, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зменшив розмір пені до 4500 грн, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню 4500 грн пені.

Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини через воєнний стан як на підставі від звільнення від штрафних санкцій, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6.2 договору сторона, яка не в змозі виконати свої договірні зобов`язання внаслідок дії обставин форс-мажора повинна протягом 2 днів у письмовій формі повідомити іншу сторону про початок, час та строк вищезазначених обставин, якщо самі ці обставини не перешкоджають такому повідомленню. Якщо повідомлення не буде зроблено у передбачений строк, то сторона позбавляється права посилатися на ці обставини у своє виправдовування та відповідач за невиконання умов договору на загальних підставах.

Відповідач не надав суду доказів того, що він у передбачений п. 6.2 договору строк письмово повідомив позивача про настання форс-мажору, а так само не надав суду доказів того, що форс-мажорні обставини перешкодили йому зробити таке повідомлення, тому він позбавлений права посилатися на такі обставини.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що поставка товару відбувалась вже під час воєнного стану.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в частині задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Крім того, суд враховує, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, а саме замість 153782,83 грн пені, 9226,98 грн 3% річних, 48811,89 грн втрат від інфляції (всього 211821,70грн) він просить стягнути 4500грн пені, 9226,98 грн 3% річних та 2078,28 грн інфляційних (всього 15805,26грн).

З огляду на викладене, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог 2940,25грн судового збору.

Таким чином, всього позивачу підлягає поверненню 2940,25+12627,93=15568,18 грн судового збору.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, п. 2 ст. 231, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 841862,27 грн основного боргу за відсутністю предмету спору.

3. Повернути з державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" (код 38299846, вул. Звивиста, 28, м. Дніпро,49006) 15568,18 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1112626 від 18.01.2023, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 916/443/23.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (код 33798852, вул. Центральна,1-Е,с. Бурлача Балка,м. Чорноморськ, Одеська область, 68000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" (код 38299846, вул. Звивиста, 28, м. Дніпро,49006) 4500грн пені, 9226,98 грн 3% річних, 2078,28 грн інфляційних та 237,08 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 червня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова