номер провадження справи 9/52/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 Справа № 908/378/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного акціонерного товариства БЕРТІ, (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4; представник позивача: адвокат Москаленко Д.Ф.)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, код ідентифікаційний код ВП 19355964, Запорізька область, м. Енергодар

про стягнення суми 2169221,39 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Гончарова Я.М.;

від відповідача: Погосян С.Г.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства БЕРТІ про стягнення з відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом суми основного боргу за договором поставки товару № 53-121-01-21-10877 від 16.11.2021 в розмірі 1728000 грн., інфляційних втрат в розмірі 397618,98 грн., 3% річних в розмірі 43602,41 грн., всього загальної суми 2169221,39 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.02.2023 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/378/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду від 13.02.2023 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 21.02.2023 до господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано позовну заяву з виправленими недоліками та докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 02.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/378/23, присвоєний номер провадження 9/52/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на десять днів та відкладено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.05.2023 продовжено строк підготовчого провадження на двадцять днів, закрито підготовчого провадження у справі № 908/378/23 та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.06.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що заборгованість відповідача в сумі 1 728 000,00 грн виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем (покупцем) зобов`язань за договором поставки товару №53-121-01-21-10877 від 16.11.2021. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України, нарахував до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по грудень 2022 (включно) в розмірі 397 618,98 грн та суму 3% річних за період з 01.03.2022 по 01.01.2023 в розмірі 43 602,41 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 598, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору поставки товару.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Сторони в договорі розмежували порядок оплати та строки оплати поставленого товару. Строк оплати вартості товару без ПДВ 60 календарних днів з моменту поставки всього товару, кінцевий строк оплати 19.02.2022 (без ПДВ), який є вихідним днем. Оскільки строк оплати ПДВ в договорі не встановлений позивач повинен був керуватися ст. 530 ЦК України. Зауважив, що позивач неправильно визначив строки оплати поставленого товару, дійшов необґрунтованих висновків про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ. Заперечив проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ. Також зазначив про недотримання позивачем умов п. 11.4 договору, а саме - неповідомленням відповідача про зміну місця реєстрації підприємства позивача. У зв`язку з чим, приймаючи до уваги положення ст.ст. 614, 617 ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки на законодавчому рівні встановлена заборона на здійснення господарської діяльності з юридичними особами, місцезнаходження яких є тимчасово окупована територія. Крім того, відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на правничу допомогу в розмірі 34000,00 грн вважаючи їх неспівмірними, завищеними та необґрунтованими. Просив суд в позові відмовити, судові витрати покласти на позивача.

У відповіді на відзив, яка надійшла на електронну адресу суду 11.04.2023, позивач висловив свої заперечення проти доводів відповідача. Зазначав, що до моменту виникнення боргу, а саме 21.02.2022 (відповідно до п. 3.2 договору), вже була здійснена поставка товару та реєстрація податкової накладної, а тому були всі підстави для здійснення відповідачем оплати у розмірі 1 728 000,00 грн. Зазначив, що застосування положень ст. 625 ЦК України є правомірним, оскільки відповідачем допущено порушення грошового зобов`язання. Заперечив проти посилання відповідача на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022 та вважає безпідставним посилання на неповідомлення його про зміну адреси позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «БЕРТІ» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10877 від 16.11.2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, згідно Специфікації, наведеної у п.1.1 Договору, в якій визначено, зокрема, найменування, кількість товару, його вартість.

Строк поставки товару: грудень 2021 року (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.4 договору Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.

Відповідно до п. 3.1 Договору сума договору складає 1 440 000,00 грн., крім того 20% ПДВ: 288 000,00гр н.; загальна вартість договору складає 1 728 000,00 грн.

Поставка товару відбувається на умовах: DDР м. Енергодар, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач ЗВ ВП «Складське господарство» м. Енергодар, вул. Промислова, 122, склад №2 (п. 4.1 Договору).

В пунктах 3.2, 3.3 укладеного сторонами Договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 30.11.2022.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», склад №2) на загальну суму 1 728 000,00грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000562 від 21.12.2021 та товарно-транспортною накладною №21/12/21 від 21.12.2021.

На підставі вказаної поставки позивачем оформлена податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією №1 (копія містяться в матеріалах справи).

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. №20/01-1 від 23.01.2023 щодо погашення заборгованості за товар, поставлений за вищевказаною видатковою накладною, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Претензія залишена відповідачем без реагування, борг в добровільному порядку не сплачено.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Як зазначено судом вище, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 1 728 000,00грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000562 від 21.12.2021 та товарно-транспортною накладною №21/12/21 від 21.12.2021.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковою накладною № РН-0000562 від 21.12.2021 на загальну суму 1 728 000,00 грн не заперечив.

Проте відповідач оплату отриманого товару не здійснив, чим порушив умови договору.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та сплати суми ПДВ, є неспроможними, з огляду на наступне.

В розділі 3 Договору визначено вартість товару та порядок оплати. Так, вартість (ціна) товару становить 1 440 000,00 грн., крім того 20% ПДВ: 288 000,00 грн.; загальна вартість 1 728 000,00 грн.

Отже до вартості (ціни) товару включений ПДВ.

Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

Таким чином, встановлений у п. 3.2 договору строк оплати за товар (60 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.3 Договору, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити повну оплату за весь поставлений позивачем товар, в тому числі суми ПДВ, у встановлений договором строк.

Крім того, як встановлено судом, ПрАТ «БЕРТІ» оформлено відповідну податкову накладну № 45 від 21.12.2021 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних 12.01.2022, що підтверджується квитанцією № 1 (копія містяться в матеріалах справи).

Як зазначено судом вище, відповідно до п. 3.2 Договору, відповідач повинен був здійснити оплату товару протягом 60 календарних днів з дати його поставки, тобто в строк до 21.02.2022 включно ( з урахуванням того, що 19.02.2022 (субота) та 20.02.2022 (неділя) вихідні дні).

Втім, відповідач ані у встановлений договором строк, ані після звернення позивача з позовом до суду зобов`язання щодо оплати отриманого товару частково або в повному обсязі не здійснив, сума боргу складає 1 728 000,00 грн.

Також є неспроможним посилання відповідача на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022 та на неповідомлення покупця про зміну адреси позивача, оскільки обов`язок зі сплати вартості товару виник до моменту включення Енергодарської міської територіальної громади до переліку тимчасово окупованих території (04.03.2022). Зміна місця реєстрації позивача (постачальника) ніяким чином не обмежувала відповідача у здійсненні ним перерахування грошових коштів. Реквізити позивача були зазначені в договорі, крім того, позивачем були надані й інші реквізити для оплати з надсиланням претензії, однак відповідач не здійснив оплату боргу на жодний з рахунків позивача.

З огляду на викладене, заперечення відповідача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини (справа Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми 1 728 000,00 грн. основного боргу.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 43602,41 грн. 3% річних за період прострочення з 01.03.2022 по 01.01.2023 та суму 397618,98 грн. інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по грудень 2022.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним. Розрахунки інфляційних втрат та 3% річних перевірені судом та визнані правильними, а тому позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявлених позивачем розмірах.

Отже позов задовольняється судом в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Приватного акціонерного товариства БЕРТІ, (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4) суму 1 728 000 (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) грн 00 коп. основного боргу, суму 43 602 (сорок три тисячі шістсот дві) грн 41 коп. - 3 % річних та суму 397 618 (триста дев`яносто сім тисяч шістсот вісімнадцять) грн 98 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Приватного акціонерного товариства БЕРТІ, (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4) суму 32 538 (тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн 32 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва