ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 Справа № 914/2688/22

За позовом:Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», м. Львів,
до відповідача -1: до відповідача -2: до відповідача -3:Фізичної особи-підприємця Гринчишина Василя Дмитровича, м. Львів, ОСОБА_1 , м. Львів, ОСОБА_2 , м. Львів,
простягнення заборгованості у розмірі 403 408,72 грн
Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1, 2, 3: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до Фізичної особи-підприємця Гринчишина Василя Дмитровича, до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 403 408,72 грн.

Ухвалою суду від 31.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою суду від 04.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 914/2688/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2023.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №511/В/2019 щодо своєчасного та повного повернення Кредиту. У позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи.

В судове засідання відповідачі не з`явились, через канцелярію суду, 30.05.2023 подали заяви за вх.№13559/23, вх.№13560/23 та вх.№13561/21 у яких визнали позов та просили суд здійснити розподіл судових витрат

Відповідно до положень частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, подані відповідачами заяви про визнання позову не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає їх.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2019 між АТ АКБ «Львів» та Фізичною особою- підприємцем Гринчишин Василь Дмитрович укладено Кредитний договір №511/В/2019, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику Кредит в розмірі 450 000,00 гривень, із процентною ставкою 36% річних, з кінцевою датою повернення - 26.11.2022.

Відповідно до п. 2.1. Договору банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах:

п. 2.1.1. Розмір та валюта Кредиту - 450 000,00 грн;

п. 2.1.2. Призначення Кредиту - поповнення обігових коштів;

п. 2.1.3. Процентна ставка 36% річних;

п. 2.1.4. Дата повернення кредиту в повному обсязі 26.11.2022;

п. 2.1.5. Порядок видачі Кредиту - Безготівково на поточний рахунок Позичальника;

п. 2.1.6. Графік повернення Кредиту - Згідно графіку погашення.

Кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання (п. 2.4. Договору).

На підтвердження виконання взятих на себе за Договором зобов`язань позивачем долучено копію Меморіального ордеру №650681 від 27.11.2019 на суму 450 000,00 грн, призначення платежу «надання кредиту (ФОП Гринчишин Василь Дмитрович), відп. до кред. дог. 511/В/2019 від 27.11.2019».

Згідно з п. 4.2. Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по Кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3. цього Договору з моменту видачі Кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4. цього Договору.

У п.п. 5.1.- 5.2. Договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або Додатками до нього. Повернення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Відповідно до п. 3.1. Договору, виконання зобов`язань позичальником за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за цим договором.

27.11.2019 року між Акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №511/В/2019/Р-1.

27.11.2019 року між Акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №511/В/2019/Р-2.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору поруки, порукою за даними договорами забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору № 511/В/2019 від 27.11.2019. Поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за належне, своєчасне та повне виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути у майбутньому, в зв`язку зі зміною умов кредитного договору, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язані зі збільшенням суми кредиту, збільшенням розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшення терміну кредитування та інше.

Згідно п. 2.2 Договору поруки, Поручитель та Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Відповідно до п. 2.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків по цьому Договору, Поручитель відшкодовує Кредитору завдані йому збитки та, крім того, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в цей період, за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.8. Договору Банк у випадках, передбачених п. 2.8. цього Договору, вправі вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Зокрема відповідно до п. 2.8. Договору Банк має право відмовити у виплаті Позичальнику Кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим Договором, та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до матеріалів справи, 30.09.2021 Банк звертався в суд з позовом про дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості з Позичальника та Поручителів.

Рішенням Господарського суду Львівської області по справі №914/3006/21 від 05.07.2022 позовні вимоги АТ АКБ «Львів» задоволено частково, стягнуто по Кредитному договору заборгованість лише по платежах, термін виконання яких настав - 168 576,97 грн неповернутої суми кредиту, 45 984,00 грн відсотків за користування кредитом.

Оскільки по даному кредитному зобов`язанню наявна заборгованість на виконання п.5.8. Кредитного договору, позивач надіслав Позичальнику лист-вимогу від 08.09.2022 за вих.№762/0-05, в якій позивач вимагав десяти робочих днів з дня отримання даної вимоги повністю погасити заборгованість по Кредитному договору, яка станом на 08.09.2022 становить 403 408,72 грн, з яких: строкова заборгованість по основному боргу - 66 268,35 грн; прострочена заборгованість по основному боргу - 167 549,82 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 169 590,55 грн.

Лист-вимога аналогічного змісту була надіслана також поручителям: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (лист вимога №761/0-05 та №763/0-05 від 08.09.2022)

Згідно матеріалів справи, зазначені листи були отримані відповідачами.

Заборгованість ФОП Гринчишина Василя Дмитровича перед АТ АКБ «Львів» станом на 08.09.2022 по основному боргу становить 66 268,35 грн; прострочена заборгованість по основному боргу 167 549,82 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 169 590,55 грн.

Відтак, станом на дату прийняття рішення основний борг становить 403 408,72 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду з матеріально правовою вимогою про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в розмірі 403 408,72 грн.

В ході розгляду справи, відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі і не заперечили проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що сторонами 27.11.2019 року укладено Кредитний договір №511/В/2019.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором №511/В/2019, 27.11.2019 між позивачем (кредитором), відповідачем-2 та відповідачем-3 (поручителями) укладено договори поруки №511/В/2019/Р-1 та №511/В/2019/Р-2, згідно яких поручителі взяли на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за належне, своєчасне та повне виконання Позичальником усіх зобов`язань за Кредитним договором, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути в майбутньому, в зв`язку зі зміною умов Кредитного договору, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань Позичальника, пов`язані зі збільшенням суми кредиту, збільшення розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшення терміну кредитування та інше.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв`язку із порушенням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору та наявною значною простроченою заборгованістю по сплаті кредиту та процентів за користування кредитними коштами, позивач звертався до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідачів 490 580,15 грн неповернутої суми кредиту та 88 185,01 грн відсотків (справа №914/3006/21).

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3006/21 від 05.07.2022 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто солідарно з Фізичної особи-підприємця Гринчишин Василя Дмитровича, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» 168 576,97 грн неповернутої суми кредиту, 45 984,00 грн відсотків за користування кредитом, в решті позовних вимог відмовлено.

Дослідивши вказане рішення суд зазначає, що стягнуто було лише заборгованість по платежах, термін виконання яких настав - 168 576,97 грн неповернутої суми кредиту та 45 984,00 грн відсотків за користування кредитом.

Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно п.п.5.8, 5.9. Кредитного договору, Банк не набув права вимоги дострокового стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2022 позивач рекомендованими відправленнями надіслав на адресу позичальника та поручителів листи-вимоги вих. №761/0-05 від 08.09.2022, №762/0-05 від 08.09.2022 та №763/0-05 від 08.09.2022 щодо погашення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами, як залишені без відповіді та задоволення.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідачів за кредитним договором №511/В/2019 у розмірі 403 408,72 грн. Відповідачі визнали існуючу заборгованість.

Згідно пункту 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 6 051,15 грн, що підтверджується меморіальним ордером №679853 від 20.10.2022.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 6 051,13 грн, слід покласти на відповідачів.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Гринчишина Василя Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ) заборгованості в розмірі 403 408,72 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гринчишина Василя Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ) 2017,05 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ) 2017,05 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ) 2017,05 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.06.2023.

Суддя Березяк Н.Є.