ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2023 р. Справа№ 925/1133/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 (повний текст складено 07.02.2023)

у справі № 925/1133/22 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюзснаб»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП»

про стягнення 310 719,77 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросоюзснаб» (далі - ТОВ «Агросоюзснаб») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою, у якій простило (з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" (далі - ТОВ «ІК «Агросоюз-РП») 310 719,77 грн, з яких: 256 935,06 грн - інфляційні втрати, 53 784,71 грн - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Агросоюзснаб» посилається на прострочення ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» виконання грошового зобов`язання, що встановлено рішенням Господарского суду Черкаської області від 17.01.2017 у справі №925/1600/16.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 позов задовольнено частково. Стягнуто з ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на користь ТОВ «Агросоюзснаб» 256 935,06 грн інфляційних втрат, 52 051,82 грн 3% річних та 4 614,19 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023, ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухватити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агросоюзснаб» до ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» про стягнення 256 935,06 грн інфляційних втрат, 52 051,82 грн - 3% річних та 4 614,19 грн судового збору відмовити у повністю.

Скаржник вважає оскаржуване рішення безпідставним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, разом з тим суд не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи.

На думку апелянта суд не взяв до уваги доказ, який знаходиться в матеріалах справи, а саме виписку з АТ «Ощадбанку» від 11.10.2022 про списання з розрахункового рахунку ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» суми заборгованості на користь ТОВ «Агросоюзснаб». Суд вважав, що зазначена банківська виписка не вказує про перерахування суми 614 565,34 грн. Скаржник переконаний, що саме виписка по рахунку ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» від 11.10.2022 є належним та допустимим доказом по справі, оскільки з неї вбачається дата списання грошових коштів з розрахункового рахунку боржника, а саме дата вхідного залишку станом на 07.10.2022 - 993 135,07 грн та вихідний залишок станом на 07.10.2022 - 7 379,19 грн. Виконавець саме 07.10.2022 списав суму боргу.

Скаржник зазначає, що згідно з оскаржуваним рішенням період прострочення виконання грошового зобов`язання для суми боргу 570 024,39 грн перевищує встановлений законом строк 3 роки, а саме: індекс інфляції з 01.10.2019 по 16.10.2022 (останнім днем 3-річного терміну, на думку скаржника, є 30.09.2022); 3% річних з 01.09.2019 по 16.10.2022 (тоді як позивач визначив початок строку з 01.10.2019, а суд - 01.09.2019).

Крім того, 07.10.2022 з розрахункового рахунку ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» виконавча служба списала загальну сума заборгованості у розмірі 985 755,88 грн, а 17.10.2022 виконавче провадження у якому ТОВ «Агросоюзснаб» є стягувачем було закінчене.

Апелянт також не погоджується з визначеною місцевим господарським судом черговістю погашення вимог за грошовим зобов`язанням в порядку ст. 534 ЦК України та зазначає, що у призначенні платежу було зазначено погашення боргу.

Скаржник вважає, що суд не законно та необґрунтовано відмовив у залученні до участі у справі в якості співвідповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При вирішенні питання про те, чи здійснені в повному обсягу державним виконавцем дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», встановлені Законом строки для виконання судового наказу, який виданий на підставі рішення Господарського суду Черкаської області по справі №925/1600/16 від 17.01.2017 (на підставі якого з ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на користь ТОВ «Агросоюзснаб» стягнуто 878 015,30 грн боргу, 57 962,40 грн пені, 4 952 грн 3% річних, 39 588,98 грн інфляційних втрат та 14 707,79 грн витрат по сплаті судового збору у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки від 01.07.2015 року №01-07/15, а всього - 995 226,44 грн). Тобто, у зв`язку з тим, що станом на 12.12.2017 ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» (відповідач, боржник) мало майно (як рухоме, так і нерухоме), на яке можливо було звернути стягнення, то стає питання стосовно не виконання вищезазначеного судового наказу органами виконавчої служби у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О. судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з лікарняним судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1133/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Агросоюз-РП» на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 до надходження матеріалів справи №925/1133/22.

20.03.2023 матеріали справи №925/1133/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» про відстрочку сплати судового збору. Апеляційну скаргу ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22 залишено без руху. Надано ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 6 921,29 грн у встановленому порядку. Попереджено ТОВ «ІК «Агросоюз-РП», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Від ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на виконання вказаної ухвали надійшов лист з доданими до нього доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (платіжне доручення № від 02.03.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи.

Від ТОВ «Агросоюзснаб» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

01.07.2016 сторони уклали договір купівлі-продажу №01-07/15 з елементами поставки (далі - договір), за умовами якого: постачальник (позивач) зобов`язався передавати у власність покупця (відповідача) товар (сільськогосподарську продукцію, в т.ч. макуха і олія соєва, суміш зерновідходів гранульована), та інший товар, вказаний у видаткових накладних, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягають поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються у видаткових накладних.

На підставі п. 3.4 договору датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

Пунктом 5.3 договору визначено, що підписання видаткової накладної є підтвердженням прийняття товару належної якості.

Пунктом 7.1 договору сторони визначили, що оплата вартості партії товару проводиться покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий / поточний рахунок постачальника в день отримання товару у повному розмірі (100%).

Пунктом 7.2 договору сторони домовилися, що всі оплати за товар зараховуються по першій поставці, в тій послідовності, в якій вони надійшли на підприємство в незалежності від призначення платежу. Тобто, всі оплати за товар від покупця спочатку закривають всі попередні неоплачені поставки, починаючи з першої неоплаченої поставки повністю.

У рішенні від 21.02.2017 Господарський суд Черкаської області встанови таке.

В період з 28.09.2016 до 31.10.2016 ТОВ «Агросоюзснаб» поставив ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» товар на загальну суму 974 046,00 грн, який відповідач оплатив частково у сумі 96030,70 грн. Заборгованість становить 878015,30 грн.

Суд також встановив, що в період з 28.09.2016 по 31.10.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 974 046,00 грн, який відповідач оплатив частково в сумі 96 030,70 грн.

Борг ТОВ «ІК «Агросоюзснаб» перед ТОВ «Агросоюзснаб» становить 878 015,30 грн.

Доказів оплати відповідачем товару по видатковим накладним, які ним підписані, до суду не подано, а саме:

1) від 28.09.2016 №2256 на суму 164 916,00 грн (часткова оплата від 16.11.2016 на суму 125 00,00 грн, з яких враховуються 96 030,70 грн);

2) від 03.10.2016 №2258 на суму 126 360,00 грн;

3) від 04.10.2016 №2261 на суму 63 432,00 грн;

4) від 11.10.2016 №2264 на суму 234 144,00 грн;

5) від 27.10.2016 №2273 на суму 141 438,00 грн;

6) від 31.10.2016 №2275 на суму 243 756,00 грн.

Факт належного виконання ТОВ «Агросоюзснаб» договірних зобов`язань по вищевказаному договору підтверджується товарно-транспортними накладними: від 28.09.2016 №Р2256, від 03.10.2016 №Р2258, від 04.10.2016 №Р2261, від 11.10.2016 №Р2264, від 27.10.2016 №Р2273, від 31.10.2016 №Р2275; Актом звірки взаєморозрахунків за період з 28.09.2016 по 20.11.2016, підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1600/16 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на користь ТОВ «Агросоюзснаб» 878 015,30 грн боргу, 57 962,40 грн пені, 4 952,00 грн 3% річних, 39 588,95 грн інфляційних втрат та 14 707,79 грн витрат по сплаті судового збору.

10.03.2017 на виконання вказаного судового рішення видано наказ.

12.12.2017 постановою Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження №55374059 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16 про стягнення з ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» 995226,44 грн боргу.

Під час виконання виконавчого провадження №55374059 боржник здійснив погашення заборгованості на загальну суму 380 661,10 грн (з них: на суму 380 205,65 грн згідно з платіжним дорученням від 23.01.2018 №40 та на суму 455,45 грн згідно з платіжним дорученням від 02.03.2018 №317), що підтверджується виписками АТ КБ «ПриватБанк» з поточного рахунку клієнта ТОВ «Агросоюзснаб» за 24.01.2018 та 03.03.2018 відповідно.

07.06.2018 постановою заступника начальника Головного територіального управління з питань виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вишневського Ю.В. виконавчі провадження щодо боржника ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» передано з Городищенського районного відділу державної виконавчої служби до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Черкаській області.

15.06.2018 постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження №55374059 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16 про стягнення з ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» 995 226,44 грн боргу прийнято до виконання.

21.09.2022 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області на запит надано відповідь №15819 про те, що 23.01.2018 на рахунок стягувача перераховано кошти в сумі 380 205,65 грн; 02.03.2018 на рахунок стягувача перераховано кошти в сумі 455,45 грн; заборгованість ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» за виконавчим провадженням №55374059 станом на 21.09.2022 становить 614 565,34 грн.

17.10.2022 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закриття виконавчого провадження №55374059 з огляду на сплату боргу в сумі 995226,44 грн платіжними дорученнями від 23.01.2018 №40, від 02.03.2018 №317 та від 12.10.2022 №952.

Остаточне перерахування стягувачу ТОВ «Агросоюзснаб» стягнутої в межах виконавчого провадження №55374059 суми боргу 614565,34 грн здійснено Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 23.11.2022, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.10.2022 №620, код доручення 2BU184C84C9DC3.

У зв`язку з простроченням ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» виконання грошового зобов`язання, ТОВ «Агросоюзснаб» на підставі ст. 625 ЦК України нарахувало та заявило до стягнення з ТОВ «ІК «агросоюз-РП» 256 936,06 грн інфляційних втрат за період з 01.10.2019 до 31.10.2022 та 53 784,71 грн 3% річних за період з 01.10.2019 до 22.11.2022.

ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» у відзивах на позовну заяву проти задоволення позову заперечило та зазначило, що станом на день звернення позивача із позовною заявою заборгованість у розмірі 614 565,37 грн була погашена, а виконавче провадження №55374059 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16 постановою Городищенського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 17.10.2022 закрите.

Посилаючись на виписку АТ «Ощадбанк» по рахункам клієнта ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» від 11.10.2022 відповідач зазначає, що стягнення згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16 відбулось 07.10.2022. Відтак, з урахуванням ст. 599 ЦК України, 07.10.2022 (дата остаточного погашення заборгованості за судовим рішенням) є датою припинення зобов`язань відповідача перед позивачем).

Оскільки право на позов про стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних виникає у позивача з моменту порушення грошового зобов`язання і обмежується останніми трьома роками, що передували зверненню із таким позовом, відповідач заявив про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог позивача на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Крім того, оскільки державний виконавець в межах виконавчого провадження №55374059 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16 не вжив у повному обсязі дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема не звернув стягнення на наявне станом на 12.12.2017 у боржника рухоме та нерухоме майно для виконання наказу та примусового стягнення боргу у визначені законодавством строки, відповідач заявив просив залучити до участі у справі як співвідповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 і ч. 5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Згідно з ч. 7 ст. Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону або постанови, передбаченої ч. 4 ст. 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закриттю у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 40 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону грошові суми, стягнуті з боржника (у т.ч. одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (ч. ч. 2, 3 ст. 47 Закону).

Суд встановив, що вимоги ТОВ «Агросоюзснаб» ґрунтуються на обставинах (фактах), встановлених рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1600/16, які згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційними.

Вказаним рішенням з відповідача ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» на користь позивача ТОВ «Агросоюзснаб» присуджено до стягнення 995226,44 грн (в т.ч.: 878015,30 грн боргу, 57962,40 грн пені, 4952,00 грн 3% річних, 39588,95 грн інфляційних втрат та 14707,79 грн витрат по сплаті судового збору). Вказане судове рішення набрало законної сили 10.03.2017.

ТОВ «Агросоюзснаб» вказує про сплату в межах виконавчого провадження №55374059 частини боргу у справі №925/1600/16 у загальній сумі 380661,10 грн, що підтверджується заключними виписками АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку клієнта ТОВ «Агросоюзснаб» за період з 03.03.2018 до 03.03.2018 у сумі 455,45 грн (згідно з платіжним дорученням від 02.03.2018 №317) та за період з 24.01.2018 до 24.01.2018 у сумі 380205,65 грн (згідно з платіжним дорученням від 23.01.2018 №40).

Стягнуті з боржника ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» кошти були перераховані відділом ДВС на рахунок стягувача ТОВ «Агросоюзснаб» як «Погашення боргу за наказом №925/1600/16 від 21.03.2017, ТОВ «КІ «Агросоюз-РП», АСВП 55374059».

Оскільки з наданих у справу доказів неможливо встановити, що саме було сплачено відповідачем за рішенням (призначення платежу - основний борг, інфляційні втрати, 3% річних, пеня, судовий збір), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у цьому випадку призначення платежу не вказано, а тому підлягають застосуванню положення ст. 534 ЦК України, яка визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

Згідно з приписами вказаної норми у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Наведений вище алгоритм розподілу коштів визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора у повному обсязі не можуть бути задоволені.

У таких висновках суд враховує позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.09.2019 у справі №910/12934/18, згідно з якою можливість застосування ст. 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «Призначення платежу» платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦК України застосовуватися не може.

Відповідний порядок встановлено в п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Такі ж положення містяться у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

З огляду на доводи апеляційної скарги щодо черговості погашення вимог в порядку ст. 534 ЦК України апеляційний господарський суд відзначає, що у вказаній вище постанові від 26.09.2019 у справі №910/12934/18 Верховний Суд зазначив, що розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості.

У справі, що розглядається, призначенням платежу, як свідчать матеріали справи, визнає відповідач у поданих ним заявах по суті спору та у апеляційній скарзі, визначено «погашення боргу за наказом №925/1600/16 від 21.03.2017, ТОВ «ІК «Агросоюз-РП», АСВП 55374059». За таких підстав апеляційний господарський суд не вбачає порушень, на які вказує відповідач у апеляційній скарзі, в частині визначення судом черговості зарахування грошових коштів.

Таким чином, сплачені за виконавчим документом (наказом Господарського суду Черкаської області від 10.03.2017 у справі №925/1600/16) 380661,10 грн погасили наступні суми стягнені рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1600/16: 14707,79 грн витрат по сплаті судового збору, 57962,40 грн пені та 307990,91 грн основного боргу.

Отже, сума не погашеного згідно з рішенням суду боргу, на яку можуть бути нараховані 3% річних і інфляційні, складає 570 024,39 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що період нарахування інфляційних витрат з 01.10.2019 до 31.10.2022 та 3% річних з 01.10.2019 до 22.11.2022, тобто у межах обмеженого позовною давністю трирічного періоду до моменту подання позову.

Щодо визначення кінцевої дати періоду нарахування грошового боргу та обтяжень боргу, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що відповідач здійснював погашення заборгованості за вказаним судовим рішенням в межах виконавчого провадження №55374059 (згідно із заключними виписками АТ КБ «Приватбанк» по рахунку клієнта ТОВ «Агросоюзснаб»): за період з 03.03.2018 до 03.03.2018 у сумі 455,45 грн згідно з платіжним дорученням від 02.03.2018 №317; за період з 24.01.2018 до 24.01.2018 у сумі 380 205,65 грн згідно з платіжним дорученням від 23.01.2018 №40.

Згідно з листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.09.2022 №15819 заборгованість ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» за виконавчим провадженням №55374059 станом на 21.09.2022 становила 614 565,34 грн.

Зі змісту відзивів на позовну заяву вбачається, що відповідач одночасно стверджує, що остаточне погашення заборгованості за судовим рішенням у сумі 614 565,34 грн відбулось:

- 07.10.2022, що на його думку підтверджується випискою АТ «Ощадбанк» по рахунку виконавця від 11.10.2022 (а. с. 54).

Суд першої інстанції з огляду на такі доводи вказав на відсутність у зазначеній банківській виписці відомостей про перерахування суми 614565,34 грн.

- 12.10.2022, на підставі платіжного доручення від 12.10.2022 №592, що підтверджується постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.10.2022 про закриття виконавчого провадження №55374059 (а. с. 53 зворот).

Тут місцевий господарський суд вказав, що платіжного доручення із зазначеними у постанові державного виконавця реквізитами відповідачем у справу не подано.

З огляду на доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відзначає таке.

У апеляційній скарзі ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» стверджує що списання суми боргу відбулось саме 07.10.2022 і належним доказом цього є виписка по рахункам виконавця від 11.10.2022.

Колегія суддів відзначає, що виписка по рахункам виконавця щодо ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» свідчить про списання 07.10.2022 суми у розмірі 985 755,88 грн, № документа 131, стягнення згідно наказу Господарського суду Черкаської області №925/1600/16 від 10.03.2017. Тобто, як це правомірно зазначив місцевий господарський суд, у виписці від 11.10.2022 відсутні відомості про суму 614 565,34 грн. Однак є відомості про іншу суму - 985 755,88 грн. Водночас, у поданих відзивах відповідач не надає інформації про склад цієї суми.

При цьому, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2022 ВП №55374059 вказано, що борг в сумі 995226,44 грн було перераховано платіжними дорученнями від 23.01.2018 №40, від 02.03.2018 №317 та від 12.10.2022 №952.

У матеріалах справи відсутні відомості, які свідчили би про те, що у вказаній постанові про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2022 ВП №55374059 була допущена помилка щодо дати платіжного доручення від 12.10.2022.

Позивач у заяві про уточнення позовних вимог та у відповіді на відзив остаточною датою виконання грошового зобов`язання визначив 23.11.2022 - день фактичного перерахування позивачу Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) коштів на виконання судового рішення, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.10.2022 №620 на суму 614565,34 грн (а.с.79).

Вказана платіжна інструкція свідчить, що операцію з перерахунку коштів у розмірі 614565,34 грн на рахунок стягувача (ТОВ «Агросоюзснаб») здійснено банківською установою АТ КБ «Приватбанк» 23.11.2022 (а. с.79).

Разом з тим, кошти на рахунок позивача перераховані не безпосередньо боржником ТОВ «ІК «Агросоюз-РП», а Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким (у свою чергу) 17.10.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55374059 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його фактичним повним виконанням.

Тобто у державного виконавця наявні докази, які підтверджують виконання ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» рішення суду у справі №925/1600/16 для закінчення виконавчого провадження.

З огляду на відсутність інших доказів, які достеменно свідчили би про дату остаточного погашення відповідачем боргу на рахунок органу виконавчої служби, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції про те, що доведеною датою остаточної сплати боргу є 17.10.2022 (дата постанови про закінчення виконавчого провадження), а 16.10.2022 - останній день прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, прострочення виконання грошового зобов`язання для суми боргу 570 024,39 грн тривало до 16.10.2022.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.10.2019 до 31.10.2022.

Наведене вище свідчить, що позивач невірно визначив період, протягом якого сума боргу 570024,39 грн не була сплачена.

Щодо позовної давності, яка застосовується до грошових вимог кредитора в частині здійснених ним нарахувань, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України та про застосування якої просив відповідач.

Право особи отримати захист свого цивільного права або інтересу із застосуванням заходів правоохоронного характеру (у межах державно-примусової діяльності) - за рішенням суду (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ГПК України), зокрема шляхом звернення до суду із вимогами про захист права на виплати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, обмежується у випадках, передбачених законом.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. 253-255 цього Кодексу.

Аналіз змісту положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України у сукупності з нормами про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу), сплив якої, у разі заявлення стороною у спорі про її застосування, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Подібні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 14.12.2021 у справі №910/65/14 (910/21118/20).

Таким чином, частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо періоду нарахування інфляційних та 3% річних, апеляційний господарський суд вважає, що в цьому конкретному випадку (з урахуванням дати звернення позивача з позовом, приписів ст. 257 ЦК України та висновків Верховного Суду з цього приводу) обґрунтованою є вимога про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 26.10.2019 по 16.10.2022.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом математичний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 26.10.2019 до 16.10.2022 колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що до стягнення з відповідача на корить позивача підлягає 251 186,58 грн інфляційних нарахувань та 50 880,53 грн 3% річних (розрахунок здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій https://ips.ligazakon.net/calculator/ff).

В решті вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про визначення місцевим господарським судом періоду нарахування 3% річних з 01.09.2019, а не з 01.10.2019 колегія суддів відзначає, що зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що вказане є опискою, оскільки суд встановив «період прострочення виконання грошового зобов`язання для суми боргу 570024,39 грн з 01.10.2019 до 16.10.2022», та здійснював перевірку нарахування 3% за період з 01.10.2019 зазначивши при цьому «щодо вимоги про стягнення 3% річних за період з 01.10.2019 до 22.11.2022 у сумі 53784,71 грн суд зазначає наступне.». Крім того, перевірка розрахунку 3% річних виходячи з визначеної місцевим господарським судом суми свідчить, що таке нарахування було здійснене саме за період з 01.10.2019 по 16.10.2019.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд незаконно та необґрунтовано відмовив у залученні до участі у справі в якості співвідповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) колегія суддів оцінює критично виходячи з такого.

Скаржник вважає, що у зв`язку з тим, що станом на 12.12.2017 ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» (відповідач, боржник) мало майно (як рухоме, так і нерухоме), на яке можливо було звернути стягнення, постає питання стосовно не виконання судового наказу №925/1600/16 органами виконавчої служби у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі змістом ст. ст. 48, 162 ГПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та вирішує справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Оскільки з клопотанням про залучення в якості співвідповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся відповідач, а не позивач, у господарського суду першої інстанції не було процесуальних підстав для задоволення такого клопотання.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання відповідача суд також зазначив, що відділ ДВС не може бути стороною у невиконанні грошових зобов`язань боржником за окремим господарським договором та не може бути відповідачем у даному спорі, оскільки обов`язки ВДВС по примусовому виконанню рішення суду регламентовані не ЦК України чи ГК України, а спеціальною нормою Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того суд врахував відсутність проваджень за заявами боржника про оскарження рішень чи бездіяльності ВДВС та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ВДВС у виконавчому провадженні №55374059 та наявністю боргу відповідача за господарським зобов`язанням.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі має бути змінено в частині розмірів інфляційних нарахувань та 3% річних, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22 змінити.

3. Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22 в такій редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» (Черкаська область, Городищенський район, с. Мліїв, вул. Кушніра, 245; ; номер рахунку в банку невідомий) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюзснаб» (Черкаська область, Катеринопільський район, с. Розсохуватка, вул. Козацька, 49; ; номер рахунку в банку невідомий) 251 186,58 грн інфляційних втрат, 50 880,53 грн - 3% річних та 4 531,01 грн судового збору.».

4. В решті рішення Господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №925/1133/22 залишити без змін.

5. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

6. Справу №925/1133/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова