РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/2770/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо - Фуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ - Оіл Трейд"

про стягнення 1 300 440,35 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Шилін Є.О.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо - Фуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ - Оіл Трейд" про стягнення заборгованості 1 300 440,35 грн., з яких: 950 704,26 грн. сума основного боргу, 253 955,25 грн. пені, 80 543,53 грн. - інфляційних втрат, 15 237,31 грн. - 3% річних за Договором постачання природного газу № 09ГС/235-20 від 15.10.2020.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю суми переплати за поставлений відповідачем газ, та порушенням відповідачем свого зобов`язання за договором № 09ГС/235-20 від 15.10.2020 щодо повернення позивачу такої суми у розмірі 950 704,26 грн. Також, на вказану суму позивачем нараховані пені, 3 % річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Вказаною ухвалою було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2.

Проте, поштовий конверт № 014 було повернуто суду 11.04.2023 з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

30.03.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи № 910/2770/23 з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 розгляд справи № 910/2770/23 вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання на 30.05.2023.

25.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судове засідання 30.05.2023 учасники розгляду справи не прибули, про судове засідання повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. Будь - яких клопотань від відповідача до суду не надходило.

При цьому, 30.05.2023, у день судового засідання представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в призначення засідання та необхідністю подачі заяви про участь у судовому засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та безпідставність, у зв`язку з чим суд не задовольняє клопотання відповідача про відкладення судового засідання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд акцентує увагу, що жодних підстав, встановлених процесуальним законом позивачем не наведено.

Отже, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у призначеному засіданні 30.05.2023.

Судом встановлено, що правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "Сільпо - Фуд" (споживач) та ТОВ "Газ - Оіл Трейд" (постачальник) було укладено договір постачання природного газу № 09ГС/235-20 від 15.10.2020.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживача, а Споживач - прийняти і сплатити на умовах цього Договору газ природний, надалі - Газ (код товару: 2711).

Згідно з п. 1.3 Договору обсяг Газу, який Постачальник зобов`язується передати, а Споживач прийняти та оплатити, зазначається в додаткових угодах до даного Договору на кожен газовий місяць з щодобовим розподілом споживання протягом газового місяця. Зміни місячних обсягів Газу встановлюються Сторонами шляхом укладання відповідних додаткових угод до Договору, зокрема, в порядку, передбаченому п.3.2. Договору.

Згідно з п. 1.4 Договору загальна вартість Газу, який Постачальник передає Споживачу, визначається загальною вартістю обсягу фактично переданого Газу на підставі актів приймання-передачі Газу, вказаних в п.3.3. Договору.

Згідно з п. 1.6 Договору обсяги Газу, що визначені п.1.3. цього Договору, є плановими та можуть змінюватись Сторонами шляхом коригування, у тому числі впродовж поточного газового місяця виключно за наявності "Заявки на коригування планових розподілів обсягів постачання природного газу" (далі -"Заявка на коригування"), яку Споживач надає Постачальнику у терміни встановлені Договором.

Порядок розрахунків визначений розділом 2 Договору.

Згідно з п. 2.5 Договору оплата загальної вартості Газу за кожен місяць постачання (звітний місяць), проводиться на умовах, зазначених у Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Так, до Договору було укладено такі додаткові угоди: №1 від 23 листопада 2020 p., №2 від 23 грудня 2020 p., №3 від 22 січня 2021 p., №4 від 22 лютого 2021 p., №5 від 22 березня 2021 p., №6 від 22 квітня 2021 p., №7 від 21 травня 2021 p., № 8 від 22 червня 2021 p., № 9 від 22 липня 2021 p., № 10 від 20 серпня 2021 p., № 11 від 20 вересня 2021 p., № 12 від 25 жовтня 2021 p., № 13 від 25 листопада 2021 p., № 14 від 24 грудня 2021 р.

Пунктом 3 кожної із вказаних додаткових угод було закріплено планову вартість газу, що постачатиметься у відповідному місяці.

Відповідно до пункту 4 додаткових угод оплата планової вартості Газу, що передається з грудня 2020 року до січня 2022 року включно проводиться на поточний рахунок Постачальника в такому порядку: 30% - не пізніше 10 числа місяця поставки газу; 30% - не пізніше - 20 числа місяця поставки газу; 30% - не пізніше 30 числа місяця поставки газу.

Відповідно до пункту 5 додаткових угод остаточні розрахунки за фактично поставлений газ здійснюється Споживачем з Постачальником за остаточною ціною та остаточною вартістю газу до 15-го числа місяця, наступного за Газовим місяцем (місяцем поставки газу) відповідно до рахунку, наданого постачальником.

Відповідно до п. 2.9 Договору надлишкові кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як попередня оплата.

Матеріали справи свідчать, що поставка газу природного здійснювалася Відповідачем з грудня 2020 року до січня 2022 року включно. Останні поставки газу за Договором були здійснені Постачальником у січні 2022 року.

Відповідно до п. 3.3 Договору передача фактичного обсягу Газу за звітний місяць оформлюється Сторонами актом прийому-передачі Газу.

Судом встановлено, що всього за період з грудня 2020 р. до січня 2022 р. включно Відповідачем за Договором було поставлено газу на загальну суму 998 687,06 грн, що підтверджується наявними у справі актами прийому-передачі газу: № 232 від 31 грудня 2020 р. за грудень 2020 p., № 148 від 31 січня 2021 р. за січень 2021 p., № 377 від 28 лютого 2021 р. за лютий 2021 p.,№ 592 від 31 березня 2021 р. за березень 2021 p., №810 від 30 квітня 2021 р. за квітень 2021 p., № 897 від 31 травня р. за травень 2021 p., № 1037 від 30 червня р. за червень 2021 p., № 1222 від 31 липня р. за липень 2021 p., № 1518 від 31 серпня 2021 р. за серпень 2021 p., № 1562 від 30 вересня 2021 р. за вересень 2021 p., № 1710 від 31 жовтня 2021 р. за жовтень 2021 p., № 1978 від 30 листопада 2021 р. за листопад 2021 p., № 2048 від 31 грудня 2021 р. за грудень 2021 p., № 45 від 31 січня 2022 р. за січень 2022 року.

Вказані акти підписані обома Сторонами без будь - яких заперечень чи зауважень. Також, Акт № 1562 від 30 вересня 2021 р. за вересень 2021 p., копія якого міститься у справі та, як зазначає позивач, наявна у нього копія в сканованому електронному вигляді з підписом та печаткою Відповідача, скільки паперового оригіналу акту він не отримував, тому і не підписував. При цьому, судом враховується, що згідно змісту позову, позивач визнає повністю зазначені в такому Акті обсяги споживання Газу за весь період відносин Сторін.

Всього за період з грудня 2020 р. до січня 2022 р. включно Позивачем за Договором було здійснено на користь Відповідача оплати за природний газ на загальну суму 1 949 391,32 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями: № 6420160 від 18 грудня 2020 р. на 57 918,05 грн, № 6420161 від 18 грудня 2020 р. на 57 918,05 грн, № 6477009 від 15 січня 2021 р. на 40 000,00 грн, № 6477010 від 15 січня 2021 р. на 30 911,17 грн, № 6543730 від 10 лютого 2021 р. на 15 033,68 грн, № 6543731 від 10 лютого 2021 р. на 3 663,54 грн, № 6621908 від 12 березня 2021 р. на 1 506,19 грн, № 6626455 від 16 березня 2021 р. на 76 224,23 грн, № 6686539 від 07 квітня 2021 р. на 17 420,68 грн, № 6686740 від 07 квітня 2021 р. на 11 291,28 грн, № 6686741 від 07 квітня 2021 р. на 7 818,43 грн, № 6686742 від 07 квітня 2021 р. на 1 771,10 грн, № 6686743 від 07 квітня 2021 р. на 2 936,04 грн, № 6783941 від 18 травня 2021 р. на 22 252,84 грн, № 7195395 від 26 жовтня 2021 р. на 28 846,40 грн, № 7195396 від 26 жовтня 2021 р. на 13 428,43 грн, № 7195397 від 26 жовтня 2021 р. на 4 000,00 грн, № 7195398 від 26 жовтня 2021 р. на 26 058,43 грн, № 7195399 від 26 жовтня 2021 р. на 15 046,90 грн, № 7195400 від 26 жовтня 2021 р. на 13 720,78 грн, № 7273511 від 23 листопада 2021 р. на 42 852,39 грн, № 7286871 від 30 листопада 2021 р. на 39 412,99 грн, № 7286872 від 30 листопада 2021 р. на 245 640,08 грн, № 7286873 від 30 листопада 2021 р. на 65 449,60 грн, № 7313662 від 08 грудня 2021 р. на 289,00 грн, № 7326462 від 14 грудня 2021 р. на 65 260,35 грн, № 7326463 від 14 грудня 2021 р. на 361 498,41 грн, № 7401800 від 11 січня 2022 р. на 291 503,28 грн, № 7401801 від 11 січня 2022 р. на 389 718,10 грн.

Таким чином у Відповідача залишилася сума коштів, яку Позивач сплатив за природний газ, але газ не отримав, всього на загальну суму 950 704,26 грн (1 949 391,32 - 998 687,06 = 950 704,26 грн), де: 1 949 391,32 грн - сума всіх оплат за газ Позивачем на користь Відповідача; 998 687,06 грн - сума всі підписаних Позивачем та Відповідачем актів).

Як зазначає позивач, у зв`язку зі зміною постачальника газу, позивач звертався до відповідача з претензією №УМ-05/05.4-4986 від 06.07.2022 про повернення суми переплати у розмірі 950 704,26 грн.

Вимоги претензії (заяви) відповідач не виконав, суму коштів позивачу не повернув, відповіді чи мотивованої відмови не направив.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Спірні господарські відносини у сторін виникли на підставі договору постачання природного газу № 09ГС/235-20 від 15.10.2020, який за соєю правовою природою є договором поставки.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відносини між споживачами та постачальниками природного газу, крім Договору, регулюються також Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила).

Відповідно до п. 11 Правил розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.

У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Суду доведено належним чином, а матеріалами справи підтверджено наявність переплати (різниця між поставленим газом та сплаченою сумою коштів) у позивача перед відповідачем за Договором постачання природного газу № 09ГС/235-20 від 15.10.2020 у сумі 950 704,26 грн (1 949 391,32 - 998 687,06 = 950 704,26 (грн), де: 1 949 391,32 грн - сума всіх оплат за газ Позивачем на користь Відповідача; 998 687,06 грн - сума всі підписаних Позивачем та Відповідачем актів).

При цьому, матеріали справи свідчать, що позивач, звертався до відповідача із заявою (претензією) №УМ-05/05.4-4986 від 06.07.2022 про повернення суми переплати за договором постачання природного газу № 09ГС/235-20 від 15.10.2020 у сумі 950 704,26 грн. у зв`язку зі зміною Позивачем постачальника газу на нового та з причин фактичного припинення поставок газу Відповідачем.

Щодо строків повернення суми переплати, суд зазначає, що такі строки Правилами не встановлені, з огляду на що суд застосовує положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме, у семиденний строк з моменту пред`явлення вимоги.

В контексті встановлених обставин, а саме направлення претензії 06.07.2022 строк повернення суми переплати настав.

За встановлених обставин, у взаємозв`язку з вказаними нормами законодавства, судом визнається обґрунтованою вимога позивача про повернення суми переплати за не поставлений природній газ у сумі 950 704,26 грн., та відповідно задовольняється судом.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 15237,31 грн. та інфляційної складової у розмірі 80 543,53 грн., суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність якого складається з відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання.

Так, судом встановлено прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання в частині повернення позивачу суми переплати з урахуванням направлення позивачем відповідної вимоги.

Судом здійснено перевірку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено арифметичну правильність розрахунку 3 % річних у сумі 15237,31 грн.

При перевірці розрахунку заявлених до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено неправильність зазначення Позивачем в розрахунку індексу інфляції за заявлений період, у зв`язку з чим судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за заявлений період.

За розрахунком суду сума інфляційних втрат, яка підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача за період з 20.07.2022 по 30.01.2023 складає 75 453,46 грн.

Отже, вимога позивача про стягнення інфляційної складової у розмірі 80 543,53 грн. задовольняється судом частково, в означеному вище розмірі (75 453,46 грн.), заявлена позивачем сума 3% річних задовольняється судом повністю у сумі 15237,31 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 253 95,25 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Так, вимога позивача про стягнення з відповідача суми переплати у розмірі 950 704,26 грн. заявлена на підставі положень Правил, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Суд акцентує увагу, що обов`язку повернення суми переплати у постачальника перед споживачем за спірним договором сторони не визначили, як і не встановлено відповідальності у вигляді пені за порушення строків повернення суми переплати. Також, слід зазначити, що Правилами не передбачено стягнення з постачальника на користь споживача пені за несвоєчасне повернення суми переплати.

Отже, сторони не погоджували у договорі застосування такого виду відповідальності як стягнення пені за не повернення (несвоєчасне повернення) суми переплати за природній газ, як і не встановлено такої міри відповідальності нормами законодавства, які регулюють спірні господарські відносини.

Суд відхиляє як безпідставні та необгунтовані посилання позивача на п. 5.3 та 6.3. договору, оскільки вказані пункти договору визначають відповідальність (у вигляді стягнення пені) за порушення грошового зобов`язання за несвоєчасний розрахунок за поставлений товар (п.6.3.), та порушення грошового зобов`язання встановленого саме умовами договору (п.5.3.), а не порушення строку повернення передоплати.

За встановлених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені визнається судом необґрунтованою у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, доводи Позивача, викладені у його позовній заяві частково підтверджені належними та допустимими доказами, а Відповідачем не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача чи сплати наявної суми боргу, яка судом задоволена до стягнення.

За встановлених обставин справи, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача 950 704,26 грн суми переплати, 15 237,31 грн 3 % річних та 75 453,46 грн інфляційної складової боргу. Решта вимог, судом визнана не обґрунтованою та не задовольняється судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо - Фуд" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1 ) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ - Оіл Трейд" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо - Фуд" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1 )

950 704 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч сімсот чотири) грн. 26 коп. суми переплати, 75 453 (сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 46 коп. - інфляційних втрат, 15 237 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 31 коп. - 3% річних та 15 605 (п`ятнадцять тисяч шістсот п`ять) грн. 28 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 07.06.2023.

Суддя І.І. Борисенко