РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2023Справа № 910/5841/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький"

до 1. Державного управління справами

2. Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв"

третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державне підприємство "Чайка"

про стягнення 49 328,63 грн.,

Представники учасників справи:

від позивача: Лаврентьєв Д.О. за ордером від 31.01.2023 року серії АА № 1252970;

від відповідача-1: Любавська І.Р. (згідно з витягом з ЄДРПОУ);

від відповідача-2: Науменко Ю.С. (у порядку самопредставництва);

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" (далі - позивач, Об`єднання) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення з Державного управління справами (далі - відповідач-1, ДУС) та Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" (далі - відповідач-2, Дирекція) грошових коштів у загальному розмірі 49 328,63 грн., з яких: 46 644,60 грн. - основний борг, 1 958,22 грн. - інфляційні втрати, 725,81 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати внесків на утримання будинку за період з січня 2020 року по лютий 2021 року, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат у вищевказаних розмірах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2021 року (суддя Гулевець О.В.) відкрито провадження у справі № 910/5841/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено Державне підприємство "Чайка".

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2021 року позов Об`єднання задоволено частково; стягнуто з відповідача-1 на користь позивача основний борг у розмірі 4 842,19 грн., інфляційні втрати в сумі 202,66 грн. та 3 % річних у розмірі 75,35 грн., а також стягнуто з відповідача-2 на користь Об`єднання основний борг у сумі 38 240,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 600,48 грн. та 3 % річних у сумі 595,04 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2021 року в цій справі скасовано в частині позовних вимог до Дирекції та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ДУС на користь Об`єднання 43 082,46 грн. основного боргу, 1 803,14 грн. інфляційних втрат, 670,39 грн. 3 % річних та 2 096,35 грн. судового збору за подання позову.

Не погодившись із вищевказаними судовими рішеннями, ДУС звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року, в якій просило означені судові рішення скасувати та направити справу № 910/5841/21 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2022 року касаційну скаргу ДУС задоволено; рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року в справі № 910/5841/21 скасовано, означену справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

25.10.2022 року матеріали справи № 910/5841/21 надійшли до господарського суду міста Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передані для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.10.2022 року справу № 910/5841/22 прийнято до провадження суддею Ломакою В.С. та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.11.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Дирекції на позовну заяву, в якому остання заперечила проти заявленого позову в повному обсязі з огляду на те, що на балансі відповідача-2 перебувають квартири № 345, № 423, № 429, розташовані за адресою: АДРЕСА_6, які відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно перебувають у державній власності ДУС. При цьому, у вказаному реєстрі відсутня інформація про зареєстроване за Дирекцією право господарського відання на вказані квартири. За таких обставин, відповідач-2 зазначив, що він не є власником чи співвласником наведених квартир, у зв`язку з чим не несе відповідних обов`язків та не зобов`язаний утримувати означені об`єкти нерухомості.

22.11.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив ДУС від 15.11.2022 року № 14/04-66 на позовну заяву, в якому останнє вказало, що з 13.02.2022 року квартири № 219, № 345, № 423 та № 429 за адресою: АДРЕСА_6, передані у господарське відання та на баланс Дирекції, у зв`язку з чим саме на відповідача-2 покладені обов`язки власника вищевказаного нерухомого майна, проте обмежена можливість розпоряджатися ним. Також відповідач-1 зазначив, що позивачем не надано доказів, зокрема, введення в експлуатацію системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_6, у зв`язку із чим розрахунок суми заборгованості є необґрунтованим.

Крім того, 22.11.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідач-1 подав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, а також заяву про поворот виконання рішення у даній справі, постановленого при її первісному розгляді, шляхом повернення відповідачу-1 фактично стягнутих з нього грошових коштів у розмірі 47 652,34 грн.

Ухвалою від 24.11.2022 року господарський суд міста Києва перейшов до розгляду справи № 910/5841/21 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21.12.2022 року.

20.12.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Об`єднання від 19.12.2022 року, в якому позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд здійснювати розгляд справи № 910/5481/21 без участі його представника.

Разом із тим, підготовче засідання, призначене у даній справі на 21.12.2022 року, не відбулося, у зв`язку із оголошенням у місті Києві повітряної тривоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 року підготовче засідання у справі № 910/5481/21 призначено на 18.01.2023 року.

У підготовчому засіданні 18.01.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/5841/21 продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 01.02.2023 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 01.02.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача, в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи ряд документів. Означені докази долучені судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 01.02.2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.02.2023 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 28.02.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання ДУС від 27.02.2023 року № 14/04-15 про відкладення розгляду справи, обґрунтоване звільненням його попереднього представника Косенка М.А. з 23.02.2023 року та необхідністю надання новому представникові відповідача-1 можливості ознайомитися з матеріалами справи.

У підготовчому засіданні 28.02.2023 року судом, зважаючи на вищенаведене клопотання ДУС, постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 29.03.2023 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 29.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання ДУС від 29.03.2023 року № 14/04-31 про долучення доказів до матеріалів справи. Означені документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою від 29.03.2023 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/5841/21 та призначив її до судового розгляду по суті на 26.04.2023 року.

До початку призначеного судового засідання 26.04.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем-1 подано письмові пояснення та клопотання про долучення до матеріалів справи документів і поновлення строку на їх подання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2023 року поновлено ДУС строк для подання доказів, подані відповідачем-1 26.04.2023 року докази долучено до матеріалів справи. Разом із тим, у судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2023 року.

Представник позивача у судовому засіданні 24.05.2023 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів у вказаному судовому засіданні проти задоволення пред`явлених до них позовних вимог заперечили з огляду на їх необґрунтованість.

Державне підприємство "Чайка" про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином та в установленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 24.05.2023 року не забезпечило.

У судовому засіданні 24.05.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.10.2019 року відбулися загальні збори співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький", розташованого за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно з протоколом від 04.11.2019 № 1/19 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" вирішено передати Об`єднанню усі функції з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_6.

Також протоколом загальних зборів Об`єднання від 19.10.2019 року затверджено Кошторис об`єднання співвласників багатоквартирного будинок "ЖК Козацький" з розміром внеску 9,78 грн./м2 для квартир та нежитлових приміщень до введення в експлуатацію системи протипожежного захисту та 10,48 грн./м2 після введення в експлуатацію системи протипожежного захисту.

Стосовно питання про визначення порядку сплати внесків на утримання будинку: рішення не прийнято на підставі пункту 3.9 розділу III Статуту Об`єднання (Додаток № 1 до протоколу).

Державному управлінню справами на праві власності належать квартири № № 219, 345 , 423 , 429 в будинку АДРЕСА_6, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна на 24.12.2020 року та не оспорюється учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження керівника ДУС від 13.02.2020 року № 44 Державним підприємством "Чайка" з господарського відання та балансу передано, а Дирекцією - прийнято у господарське відання та на баланс квартири № № 219, 345, 423, 429 у будинку АДРЕСА_6.

Згідно з розпорядженням керівника ДУС від 02.10.2020 року № 244 було погоджено передачу відповідачем-2 квартири № 219 по АДРЕСА_6 Державному управлінню справами.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з розпорядження керівника ДУС від 07.10.2020 № 247 "Про надання житлових приміщень" квартира № 219 у будинку АДРЕСА_6 надана учаснику бойових дій ОСОБА_1 .

Листом від 19.01.2021 року № 02-01/19.1/93/21 ДУС повідомило позивача про те, що квартири № № 219, 345 , 423 , 429 в буд. АДРЕСА_6 перебувають на балансі Дирекції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що чинним законодавством на відповідачів покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів Об`єднання, якими, зокрема, є загальні збори учасників та правління, брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснили своєчасну оплату внесків на утримання вищенаведеного будинку за період з січня 2020 року по лютий 2021 року, за ними утворилась заборгованість у загальному розмірі 46 644,60 грн. та виникли підстави для стягнення компенсаційних виплат, що стало підставою для звернення Об`єднання до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів означеної заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 статті 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

В силу пункту 1 частини 1 статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 2.1 Статуту позивача визначено, що метою Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом.

Відповідно до частини 9 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (частина 3 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Стаття 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає обов`язки співвласника, серед яких є обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Додатком № 1 до протоколу загальних зборів Об`єднання від 04.11.2019 року № 1/19 затверджено тарифи на утримання будинку та прибудинкової території.

Частини 1, 2 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачають, що утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України; власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (частина 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (частина 3 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.3 Статуту Об`єднання до завдань та предмету діяльності Об`єднання віднесено, у тому числі встановлення порядку сплати, переліку та розмір внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного та інших фондів.

Положеннями частини 6 статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" унормовано, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2.4 Статуту Об`єднання останньому надано право встановлювати порядок сплати, перелік та розмір внесків і платежів співвласників.

Як зазначалось судом вище, протоколом загальних зборів Об`єднання від 19.10.2019 року затверджено Кошторис Об`єднання з розміром внеску 9,78 грн./м2 для квартир та нежитлових приміщень до введення в експлуатацію системи протипожежного захисту та 10,48 грн./м2 після введення в експлуатацію системи протипожежного захисту (додаток № 1 до протоколу).

При цьому, судом встановлено, що відповідно до Акту перевірки працездатності та прийому в експлуатацію системи протипожежного захисту на об`єкті "Житловий комплекс "Козацький" за адресою: АДРЕСА_6 (секції 1-6) у Солом`янському районі", система протипожежною захисту на вказаному об`єкті вважається готовою до експлуатації з 01.08.2020 року.

Отже, чинним законодавством на співвласників покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, якими зокрема є загальні збори учасників та правління, брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, незалежно від наявності відповідного договору між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та співвласником.

З матеріалів справи вбачається, що ДУС на праві власності належать квартири № № 219 (загальна площа 49,7 м2), 345 (загальна площа 90,8 м2), 423 (загальна площа 94,4 м2), 429 (загальна площа 94 м2) у будинку АДРЕСА_6, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна на 24.12.2020 року. Означені обставини учасниками справи не оспорюються.

До лютого 2020 року квартири № № 219, 345, 423, 429 в будинку АДРЕСА_6 перебували в господарському віданні та на балансі Державного підприємства "Чайка".

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 13.02.2020 року на підставі розпорядження керівника ДУС від 13.02.2020 № 44 відповідач-2 отримав з господарського відання Державного підприємства "Чайка" у власне господарське відання та на баланс нерухоме державне майно, у тому числі квартири № № 219, 345, 423, 429 за адресою: АДРЕСА_6.

Судом встановлено, що згідно з розпорядженням керівника ДУС від 02.10.2020 № 244 погоджено передачу об`єктів житлового фонду, зокрема квартири № 219, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, Державному управлінню справами.

Разом із тим, відповідно до витягу з розпорядження керівника ДУС від 07.10.2020 № 247 "Про надання житлових приміщень" квартира № 219 у будинку АДРЕСА_6 надана учаснику бойових дій ОСОБА_1 .

Як було зазначено вище, посилаючись на норми Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та положення Статуту Об`єднання, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів (у тому числі з відповідача-2) заборгованість по оплаті внесків на утримання будинку з січня 2020 року по лютий 2021 року та компенсаційних виплат.

Проте, при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення спірної заборгованості з Дирекції з огляду на таке.

Як встановлено судом вище, квартири № 219 , № 345 , № 423 , № 429 в будинку АДРЕСА_6 на час виникнення спірних правовідносин перебували у власності ДУС (відповідача-1).

За змістом частини 5 статті 22 Господарського кодексу України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до частини 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з частиною 1 статті 134 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

З комплексного аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що на особу, у господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна, але обмежена можливість розпоряджатися ним.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Так, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень, встановлює, що така державна реєстрація прав є обов`язковою.

Згідно з частиною 2 статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прямо унормовано, що державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема право господарського відання.

Отже, право власності та інші речові права на нерухоме майно, зокрема право господарського відання, підлягають державній реєстрації.

Як було зазначено вище, розпорядженням керівника ДУС від 13.02.2020 № 44 "Про передачу нерухомого державного майна" передано з господарського відання та з балансу Державного підприємства "Чайка" в господарське відання та на баланс відповідача-2 нерухоме державне майно, зокрема, квартири № № 219, 345, 423, 429 в будинку АДРЕСА_6.

Наявними у матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що вказані квартири, які є державною власністю, зареєстровані саме за ДУС (відповідачем-1). Проте ні означені довідки, ні решта наявних у матеріалах справи документів не підтверджують наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про зареєстроване за відповідачем-2 (чи Державним підприємством "Чайка") право господарського відання на вказані квартири, а отже, з огляду на положення статті 182 Цивільного кодексу України та статей 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", таке право (право господарського відання) протягом відповідних періодів у відповідача-2 та Державного підприємства "Чайка" у встановленому законом порядку не виникало.

При цьому, суд зазначає, що розпорядження керівника ДУС від 13.02.2020 № 44 "Про передачу нерухомого державного майна" не є документом, на підставі якого у відповідача-2 виникло право господарського відання, оскільки таке право відповідно до вимог чинного законодавства не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заперечуючи проти позову, ДУС у поясненнях від 26.04.2023 року зазначало, що відповідно до пункту 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 (далі - Положення), передача об`єктів оформляється актом приймання-передачі. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі.

Однак, суд зауважує, що вказане Положення визначає саме процедуру безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Разом із тим, з комплексного аналізу вищевказаних норм Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що законодавець пов`язує момент виникнення речового права господарського відання саме з моментом державної реєстрації такого права, а не з моментом затвердження акту-приймання передачі об`єкта права державної власності.

За таких обставин, суд відхиляє як безпідставні твердження ДУС про наявність у Дирекції обов`язку сплачувати внески на утримання будинку за вказані квартири протягом спірного у даній справі періоду.

Натомість, як передбачено пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

За статтею 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників.

Дирекція не є власником або співвласником вказаних вище квартир в будинку АДРЕСА_6 в розумінні Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", не наділена правами та не несе обов`язків власника чи співвласника відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". При цьому, у матеріалах справи відсутні й докази реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права господарського відання на спірні квартири за Державним підприємством "Чайка".

Судом враховано, що у постанові Верховного Суду від 03.10.2022 року в даній справі, якою скасовано рішення попередніх інстанцій при первісному розгляді справи, зазначено про необхідність дослідження висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2020 року в справі № 910/1395/19 в частині покладення на особу, у повному господарському віданні якої перебуває належне державі на праві власності майно, обов`язку виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, якими, зокрема, є загальні збори учасників та правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

На виконання вищенаведених вказівок господарський суд міста Києва при ухваленні рішення у даній справі (при новому її розгляді) дослідив зміст постанови Верховного Суду від 24.01.2020 року в справі № 910/1395/19 та, беручи до уваги те, що у вказаній постанові відсутні правові висновки щодо солідарного стягнення коштів за утримання будинку з власника та особи, право господарського відання якої не зареєстроване у встановленому законом порядку, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення спірних коштів з Дирекції.

З урахуванням вищезазначеного, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необґрунтованість вимог Об`єднання до Дирекції про солідарне стягнення з відповідача-2 спірної заборгованості, у зв`язку з чим позов у частині позовних вимог до відповідача-2 задоволенню не підлягає.

Таким чином, обов`язок сплати позивачу суми внесків на утримання будинку по квартирам № 219 , № 345 , № 423 , № 429 в будинку АДРЕСА_6 за відповідні боргові періоди покладається на ДУС як власника вказаних вище квартир, права якого зареєстровані у встановленому законом порядку.

З огляду на відсутність у матеріалах справи рішень про визнання недійсним рішення загальних зборів Об`єднання від 03.11.2019 № 1/19, суд не бере до уваги наведені у відзиві посилання відповідача-1 про порушення прав останнього при ухваленні вказаного рішення загальних зборів.

Інші заперечення ДУС проти стягнення заборгованості за внесками на утримання квартир також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

У той же час, з долучених до матеріалів справи відповідачем-1 документів вбачається, що 07.10.2020 року квартиру № 219 у житловому будинку АДРЕСА_6 було передано для приватизації на підставі ордеру.

Зазначені обставини підтверджуються розпорядженням керівника ДУС від 07.10.2020 № 247, листом від 05.11.2020 року, а також не заперечувалися учасниками справи під час її розгляду.

Зі змісту статті 61 Житлового кодексу Української РСР вбачається, що мешканці неприватизованих квартир, що належать до державного житлового фонду, є наймачами.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Частина 1 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Таким чином, частина 4 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" витрати, передбачені рішенням співвласників, в тому числі сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком), покладає на наймача, а не на власника неприватизованої квартири державної або комунальної власності.

За таких обставин, з моменту передання квартири № 219 для її приватизації в установленому порядку в Державного управління справами відсутній обов`язок зі сплати позивачу внесків за утримання означеної квартири.

Здійснивши власний розрахунок суми основного боргу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача-1 зі сплати внесків на утримання квартир складає: за квартирою № 219 (площа квартири - 49,7 м2) - 4 561,82 грн. (що нараховані з січня 2020 року до моменту передачі цієї квартири для приватизації), за квартирою № 345 (площа квартири - 90,8 м2) - 12 877,26 грн., за квартирою № 423 (площа квартири - 94,4 м2) - 13 387,81 грн., за квартирою № 429 (площа квартири - 94 м2) - 13 331,08 грн. Загальна сума заборгованості відповідача-1 складає 44 157,97 грн.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача-1 перед позивачем, що складає 44 157,97 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до ДУС про стягнення вказаної суми основного боргу, в зв`язку із чим вказаний позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом із тим, у задоволенні вимог Об`єднання про стягнення з відповідача-1 боргу в розмірі 2 486,63 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Також, у зв`язку з несвоєчасною сплатою внесків на утримання квартир, Об`єднання просило суд солідарно стягнути з відповідачів 725,81 грн. 3 % річних та 1 958,22 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основного боргу за спірний період згідно з наданим позивачем розрахунком.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість, з урахуванням такого.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Оскільки Протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" від 04.11.2019 року № 1/19 рішення стосовно питання про визначення порядку сплати внесків на утримання будинку не прийнято на підставі пункту 3.9 розділу III Статуту, позивач визначив строк початку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини 1 статті 9 Закону.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що сума компенсаційних виплат, нарахованих позивачем на відповідні суми основного боргу за спірні періоди за квартирами № № № 345, 423, 429 , не перевищує розрахунку суду та складає: 200,37 грн. - 3 % річних та 540,61 грн. - інфляційних втрат за квартирою № 345 ; 208,32 грн. - 3 % річних та 562,04 грн. - інфляційних втрат за квартирою № 423 ; 207,44 грн. - 3 % річних та 559,66 грн. - інфляційних втрат за квартирою № 429 .

Разом із тим, беручи до уваги вищенаведені висновки суду щодо відсутності у ДУС обов`язку з утримання квартири № 219 у будинку АДРЕСА_6 , починаючи з 07.10.2020 року, суд дійшов висновку про необхідність відмови у стягненні 11,07 грн. 3 % річних та 34,10 грн. інфляційних втрат, нарахованих позивачем за вищевказаною квартирою після означеної дати.

За таких обставин, з відповідача-1 підлягають стягненню 98,61 грн. 3 % річних та 261,81 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати суми основного боргу за утримання квартири № 219 .

У той же час суд зауважує, що обґрунтованість похідних вимог позивача до Дирекції в частині солідарного стягнення з відповідача-2 компенсаційних виплат спростовується вищенаведеними висновками суду стосовно відсутності у Дирекції обов`язку зі сплати внесків на утримання спірних квартир протягом зазначеного об`єднанням періоду.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Проте, ДУС в установленому законом порядку не довело наявності тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх заперечень проти пред`явлених до відповідача-1 вимог.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у даній справі до відповідача-1 та відмову в задоволенні вимог Об`єднання до Дирекції в повному обсязі.

Слід також зазначити, що в процесі нового розгляду справи через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява ДУС про поворот виконання рішення (прийнятого у цій справі при її первісному розгляді) шляхом повернення відповідачу-1 стягнутих з нього грошових сум у загальному розмірі 47 652,34 грн.

Розглянувши означену заяву відповідача-1, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з урахуванням такого.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 справі № 13-рп/2011 (справа № 1-25/2011) зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна і виконання дій) відпала.

Відповідно до частин 1, 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За приписами частини 9 статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частини 5, 6 статті 333 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, положення статті 333 Господарського процесуального кодексу України встановлюють вичерпні підстави для повороту виконання рішення.

Судом встановлено, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2021 року в даній справі (з урахуванням постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року) 25.05.2022 року було видано наказ про стягнення з відповідача-1 на користь Об`єднання 43 082,46 грн. основного боргу, 1 803,14 грн. інфляційних втрат, 670,39 грн. 3 % річних та 2 096,35 грн. судового збору за подання позову. Загальна сума стягнутих з відповідача-1 грошових коштів основного боргу та компенсаційних виплат склала 45 555,99 грн.

Згідно з наявним у матеріалах справи повідомленням Державної казначейської служби України про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 04.08.2022 № 12-06-06/10184, 03.08.2022 року проведено безспірне списання коштів у сумі 47 652,34 грн. з рахунка відповідача-1 (з урахуванням суми судового збору в розмірі 2 096,35 грн.).

Водночас, при новому розгляді справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Об`єднання щодо стягнення з ДУС 44 157,97 грн. основного боргу, 714,74 грн. 3 % річних та 1 924,12 грн. інфляційних втрат. Загальна сума стягуваних з відповідача-1 при новому розгляді справи грошових коштів основного боргу та компенсаційних виплат складає 46 796,83 грн.

Беручи до уваги те, що в результаті нового розгляду справи № 910/5841/21 господарським судом міста Києва задоволено позовні вимоги до Державного управління справами у більшому розмірі, ніж при її первісному розгляді, суд дійшов висновку про відсутність передбачених частинами 1, 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України правових підстав для задоволення заяви відповідача-1 про поворот виконання рішення у вказаній справі.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача-1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог Об`єднання.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Об`єднання до закінчення судових дебатів повідомило суд про наявність наміру подати докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241, 333 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного управління справами (01220, місто Київ, вулиця Банкова, будинок 11; ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, 38-А, ) 44 157 (сорок чотири тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 97 коп. основного боргу, 714 (сімсот чотирнадцять) грн. 74 коп. 3 % річних, 1 924 (одну тисячу дев`ятсот двадцять чотири) грн. 12 коп. інфляційних втрат та 2 153 (дві тисячі сто п`ятдесят три) грн. 49 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог, пред`явлених до Державного управління справами, а також у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв", - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні заяви Державного управління справами про поворот виконання рішення відмовити.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" на професійну правничу допомогу на 14.06.2023 року о 15:50 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус Б, зал № 8.

7. Зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ними заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

8. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 05.06.2023 року.

Суддя В.С. Ломака