СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/4637/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Замніус А.Ю., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю рсерія ЧН № 000115 від 21.04.17; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СВ № 1049892 від 06.04.23 (поза межами приміщення суду);

інші учасники справи в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+" (вх.№180 Х/1), на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 (суддя Аюпова Р.М., ухвалене в м. Харків, повний текст складено 27.12.2022),

у справі №922/4637/21,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіконе", с. Мргануш, Республіка Вірменія,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+", м. Харків,

про стягнення коштів в розмірі 1 187 984,26 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіконе" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+" про стягнення заборгованості за укладеним сторонами договором поставки - контрактом № 1 від 31.05.2021 в розмірі 1187984,26 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіконе заборгованість за непоставлений товар у розмірі 44 000, 00 дол. США (еквівалент 1173040,00 грн), 3 % річних у розмірі 560, 55 дол. США (еквівалент 14944,26 грн), витрати на правничу допомогу у розмірі 2215,00 дол. США та судовий збір у розмірі 17672,71 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:

- матеріалами справи підтверджується, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поставці товару в строк, встановлений договором, у зв`язку з чим у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 18.06.2021;

- доводи відповідача про ненаправлення на його адресу листів-замовлень, що мали б складатися позивачем, однак ним не складалися та не направлялися, не свідчать про те, що у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, оскільки таке зобов`язання фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у додатку № 1 до контракту строку поставки (17.06.2021), який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів;

- діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених ст. 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті;

- доводи відповідача про те, що позивачем не було дотримано порядок досудового врегулювання спору спростовуються матеріалами справи, у тому числі доказами електронного листування між сторонами спору, що є формою електронного доказу в паперовій формі та підлягає дослідженню судом поряд з іншими доказами на підтвердження своїх вимог та заперечень;

- за встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співмірності заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши витрати позивача, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, з огляду на те, що господарським судом ухвалено рішення про задоволення позову у повному обсязі, заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2215 дол. США підлягає задоволенню, як така, що доведена належними доказами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магніт+" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Магніт+" посилалось на наступне:

- відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим наведене призвело до необ`єктивності судового процесу та прийняття незаконного судового рішення;

- місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення не було враховано недотримання позивачем обов`язкових вимог щодо порядку досудового врегулювання спору, з урахуванням чого звернення позивача із позовом у цій справі є передчасним;

- судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги докази електронного листування між сторонами спору, оскільки відповідні документи не містять відомостей про накладення електронного цифрового підпису їх сторонами, що свідчить про їх неналежність та недопустимість;

- стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям дотримання балансу інтересів сторін, розумності, суперечить ринковим цінам на відповідні юридичні послуги.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.01.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі №922/4637/21, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+" на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21; встановлено учасникам справи строк до 12.04.2023 для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження.

12.04.2023 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін; покласти на апелянта судові витрати, у тому числі на правову допомогу.

На підтвердження своєї правової позиції Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіконе" зазначало про те, що:

- доводи апелянта щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи є безпідставними, оскільки справа у суді першої інстанції розглядалася тривалий час, відповідач жодного разу не забезпечив участі свого представника у судових засіданнях та здійснював дії з метою затягування судового процесу;

- сторонами спору засобами електронної пошти було погоджено вид та строки поставки товару, а відповідачем в наявному електронному листуванні було самостійно підтверджено порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки, у зв`язку з чим доводи про передчасність позовних вимог позивача є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи;

- у апелянта існує зобов`язання повернути позивачеві суму попередньої оплати на підставі вимог ч.2 ст. 693 ЦК України, що не може бути поставлено в залежність від використання чи невикористання досудового способу врегулювання спору;

- суд першої інстанції, оцінюючи надані сторонами докази до матеріалів справи, з дотриманням норм процесуального права дійшов до правильного висновку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення у даній справі, у тому числі в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу адвоката.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №922/4637/21 призначено справу № 922/4637/21 до розгляду на "07" червня 2023 р. о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132; явку в судові засідання апеляційної інстанції представників учасників справи визнано необов`язковою.

У зв`язку із звільненням у відставку головуючого судді Геза Т.Д. відповідно до протоколу повторного автоматизованого складу суддів від 30.05.2023 для розгляду справи №922/4637/21 визначено наступний склад суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі №922/4637/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіконе" про участь його представника, адвоката Замніуса Артема Юрійовича, у судовому засіданні, призначеному на 07.06.2023 о 10год 00хв, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено; проведення судового засідання, призначеного на 07.06.2023 о 10год 00 хв, в режимі відеоконференції встановлено здійснити за участю адвоката Замніуса Артема Юрійовича.

У судовому засіданні представник позивача заперечив вимог апеляційної скарги, просив відмовити у їх задоволенні, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 31.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіконе» (покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магніт+» (постачальник/відповідач) укладений договір поставки Контракт № 1 (договір), відповідно до умов п.1.1. якого постачальник зобов`язався виготовити та передати покупцю кришку металеву (далі - товар) в асортименті у власність покупця, а покупець прийняти товар та оплатити його.

За умовами наведеного контракту:

- кількість, ціна та асортимент товару узгоджуються в специфікації до договору, що є невід`ємною частиною даного договору (п.2.1 договору);

- оплата за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати на рахунок постачальника за кожну заявлену партію товару; датою відгрузки товару постачальником вважається дата оформлення вантажної митної декларації в країні постачальника (п. 2.4 договору);

- виготовлення товару здійснюється за заявкою-замовленням покупця; заявка-замовлення оформлюється покупцем в письмовій формі із зазначенням переліку, найменування, асортименту, кількості замовленої партії товару; заявка-замовлення може направлятися поштовою, факсимільним зв`язком, електронною поштою (п.3.1 договору);

- виготовлення постачальником продукції здійснюється впродовж 60 робочих днів з моменту отримання заявки-замовлення; про готовність до постачання виготовленого товару постачальник повідомляє покупця за телефоном, факсимільним зв`яком, електронною поштою (п.3.2 договору);

- вказаний договір набуває сили з моменту його підписання та діє до 31.12.2022 (п.8.1 договору);

- листування між сторонами ведеться, окрім іншого, за допомогою електронної пошти. У реквізитах сторони постачальник вказана ел.адреса: (п.8.3 договору).

Контракт підписаний та скріплений печатками з боку обох сторін.

На виконання своїх зобов`язань за договором покупець сплатив за товар грошові кошти у розмірі 100 % вартості, тобто 44 000,00 (сорок чотири тисячі доларів США 00 центів), що підтверджується квитанцією від 01.06.2021.

16.06.2021 на електрону адресу позивача надійшов лист від постачальника, в якому той підтверджує сплату покупцем повної вартості товару та підтверджує, що строк поставки спливає 17.06.2021, однак, посилаючись на неможливість виготовлення продукції, просить додатковий строк для здійснення поставки одночасно обіцяючи негайно повідомити наступні строки.

21.07.2021 позивачем відповідачу було направлено претензію із зазначенням про необхідність поставки товару до 03.08.2021.

Відповідь на претензію постачальник не надіслав та 23.07.2021, шляхом листування електронною поштою, позивач попередив постачальника про те, що змушений ініціювати судовий розгляд та захищати свої права у судовому порядку.

Враховуючи виниклі обставини, повну оплату товару покупцем, постачальник не здійснював поставку товару позивачу, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Загальна сума стягнення на день подання позову до суду (23.11.2021) складає (44 000,00 (сума передоплати) + 560,55 (3 % річних) = 44 560, 55 дол. США , що згідно офіційного курсу валют НБУ встановленого станом на 23.11.2021 в розмірі 26,66 грн, за 1 долар США та становить 1 187 984, 26 грн, з яких: 1 173 040 грн - сума заборгованість за непоставлений товар та 14 944, 26 грн - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду є правовідносини сторін, що виникли за контрактом, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 цього ж Кодексу унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як встановлено вище, на виконання своїх зобов`язань за договором покупець сплатив за товар грошові кошти у розмірі 100 % вартості, тобто 44 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією від 01.06.2021 та не заперечується відповідачем.

Сторони узгодили та підписали додаток № 1 до договору, в якому визначили, що товар, а саме - кришка металева СКО 1-82 у кількості 2 000 000 штук, загальною вартістю 44 000,00 USD має бути поставлена покупцю у строк до 17.06.2021.

Натомість, всупереч умовам контракту № 1 від 31.05.2021, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не передав позивачу у власність товар та не повернув суму попередньої оплати в розмірі 44 000, 00 USD.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поставці товару в строк, встановлений договором.

Судова колегія, беручи до уваги також відсутність обумовленої форми заявки-замовлення, вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що посилання відповідача на відсутність листів-замовлень, що мали б складатися позивачем, не свідчить про те, що у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, адже відповідне зобов`язання у розумінні положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, виникло у постачальника у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у додатку № 1 до контракту строку поставки, а саме - 17.06.2021.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача, як постачальника товару, який отримав 100% сплату вартості товару, однак у встановлений договором строк не здійснив його передачу покупцю, виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 18.06.2021.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням, зокрема, 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Перевіривши розрахунок відсотків річних, судова колегія дійшла висновку про його арифметичну правильність, з огляду на що висновок місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 560, 55 дол. США (еквівалент 14944,26 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта в частині недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору та передчасності позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до умов п. 8.3. контракту, укладеного між сторонами спору, останніми було погоджено, що ділове листування між сторонами ведеться в тому числі за допомогою ел.пошти.

Так, сторони домовились, що документи та інша інформація, направлена за допомогою електронної пошти рахується отриманими не пізніше робочого дня, наступного за днем відправлення.

Після направлення претензії позивач у листі на ел. адресу від до 23.07.2021 попередив про можливість звернення до суду за захистом своїм прав, оскільки відповіді на претензію не надійшло.

Натомість, у відповідь на цей лист відповідач 23.07.2021 електронною поштою підтвердив, що претензію отримав та готує на неї відповідь.

Слід зазначити, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на відсутність правових підстав для прийняття контракту № 1 від 31.05.2021 та додатків до нього в якості належних доказів у розумінні вимог процесуального закону.

Аналіз положень статей 73, 77, 91, 96 ГПК України, свідчить, що учасники справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах як оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21).

Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19).

Чинним законодавством не визначено порядку засвідчення електронних доказів, зокрема поданих у паперових копіях, ураховуючи також те, що деякі з цих доказів (відео-, звукозаписи) не можуть бути відображені у паперовому виді.

Невизначеність порядку засвідчення електронного документа, поданого у паперовій його копії зумовлює на практиці необхідність урахування учасниками процесу стандартів оформлення документів, визначених національним стандартом як нормативним документом відповідно до статей 1, 23 Закону України "Про стандартизацію" (схожий за змістом підхід застосований у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 917/1604/21 та від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21).

Суд звертає увагу, що в силу приписів частин третьої, п`ятої статті 96 ГПК України праву учасника справи подати до суду паперову копію електронного доказу відповідає право суду витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу з власної ініціативи, зокрема, у випадку, якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. При цьому невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання оригіналу електронного доказу на вимогу суду (а не неподання його разом із позовом чи відзивом на нього).

Не є порушенням норм процесуального права нездійснення дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Стандарт доказування "вірогідність доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Судова колегія зазначає, що попри посилання відповідача на неналежність поданих позивачем документів, останнім на наводиться доводів та пояснень щодо наявності на спірному контракті підпису його уповноважених осіб, відтиску печатки юридичної особи, а також доводів на заперечення факту отримання від позивача спірної суми грошових коштів та надання відповіді щодо неможливості поставки товару в зумовлений умовами контракту строк.

Стосовно доводів апелянта про неповідомлення судом першої інстанції останнього про проведення судового засідання у даній справі, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Положеннями п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як встановлено вище, направлена відповідачеві копія ухвали суду першої інстанції про, зокрема, призначення справи до розгляду на 22.12.2022, повернулася до місцевого господарського суду з відміткою оператора поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Вказане поштове відправлення було направлене за адресою: вул. Механізаторів, буд. 2, м. Харків, 61075, яка є юридичною адресою відповідача та була зазначена ним, зокрема, в апеляційній скарзі, однак повернулося до суду першої інстанції 01.12.2022.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі № 910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач був обізнаний про відкриття провадження у справі, звертався до суду першої інстанції із заявами по суті спору, у тому числі подавав відзив на позовну заяву, заяву про ознайомлення з матеріалами справи, зустрічну позовну заяву, апеляційну скаргу тощо.

У поданих відповідачем документах зазначені відомості про юридичну адресу підприємства, а також інформація про відсутність інших засобів зв`язку.

Матеріали справи свідчать, що відповідач неодноразово повідомлявся про призначення наступних судових засідань за допомогою направлення телефонограм.

Також відповідачем направлявся до суду першої інстанції запит про повідомленням про рух справи, із зазначенням адреси відповідача, на яку потрібно відправляти поштові відправлення і всі процесуальні документи на адресу відповідача направлялись саме за вказаною відповідачем адресою: м. Харків, вул. Механізаторів, 2.

Відповідач у справі є юридичною особою.

Відповідно до приписів абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України « Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вказано, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Аналіз положень ст. ст. 7, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», дозволяє дійти висновку про те, що не є підставами для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що відповідачеві не було відомо про розгляд справи, а місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача судового процесу щодо вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує, що з аналізу приписів ст. ст. 7, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ризик неотримання поштової кореспонденції за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань несе відповідач.

Щодо оскарження судового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом, у відповідності до вимог статті 16 ГПК України.

Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивач подав до суду: копію договору А/2021.11.02/ від 04.11.2021; копію рахунку (invoice) № 97 на оплату 2215.00 дол. США; копію повідомлення із банку на підтвердження зарахування коштів на рахунок АО «Юридична фірма Ай Ел Еф»; копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю; копію ордеру, виписаного АО «Ай Ел Еф» на ім`я Замніуса Артема Юрійовича для представництва інтересів ТОВ «Сіконе» у Господарському суді Харківської області; акт № 67 здачі-приймання наданих послуг від 22.12.2022.

Так, 04.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіконе» та Адвокатське об`єднання «Юридична фірма Ай Ел Еф» уклали Договір А/2021.11.02/ про надання юридичних послуг (правової допомоги).

Позивач є іноземною юридичною особою, яку зареєстровано у Республіці Вірменія, відповідно вартість юридичних послуг встановлено в іноземній валюті, а для розрахунку вартості послуг відповідно застосовувалися погодинні ставки виконавця і іноземній валюті.

Пунктом 4.1. договору про надання юридичних послуг сторони погодили вартість юридичних послуг (правової допомоги) у розмірі 2215 доларів США 00 центів, а саме: вартість наступних робіт (п. 1.2 договору): аналіз наданих клієнтом матеріалів по справі; аналіз релевантної судової практики, аналіз законодавства та обрання способу захисту інтересів клієнта; підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за непоставлений товар та його подання до суду; підготовка необхідних процесуальних заяв по справі (відповіді на відзив, клопотань, заяв тощо); представництво інтересів клієнта у суді; підготовка та подання в суд заяви про розподіл судових витрат разом із доказами їх понесення; отримання повного тексту рішення суду.

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент винесення оскаржуваного судового рішення позивач сплатив повну вартість юридичних послуг (правової допомоги) за договором А/2021.11.02/ у розмірі 2215,00 доларів США.

У відповідності до акту № 67 здачі-приймання наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, надані адвокатським об`єднанням юридичні послуги відповідають узгодженим сторонами у п. 1.2. договору послугам та підтверджують належним чином виконану адвокатом роботу. Клієнт претензій до якості наданих послуг немає.

Вказаний акт містить підписи уповноважених осіб сторін договору та відтиски печаток зазначених юридичних осіб.

Вартість послуг визначена за погодженням між адвокатом та відповідачем, послуги адвоката були реально надані відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, позивачем, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання йому вказаних послуг у суді першої інстанції.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 викладено правовий висновок про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем заперечень щодо поданої ТОВ "Сіконе" заяви про стягнення суми витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції надано не було.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що за встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співмірності заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, ціни позову, а також з огляду на те, що господарським судом ухвалено рішення про задоволення позову у повному обсязі, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2215 дол. США підлягає задоволенню та відповідає критеріям обґрунтованості та реальності судових витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт+" (вх.№180 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2022 у справі №922/4637/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.06.2023

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко