ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. Справа№ 920/119/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Репіковій З.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.05.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 (повний текст ухвали підписаний 21.03.2023)

у справі №920/119/22 (суддя Заєць С.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми»" про відстрочення виконання судового рішення по справі № 920/119/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми "

про стягнення 1793638 грн. 89 коп.

В судовому засіданні 18.05.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 у справі №920/119/22 позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»: 582 836 грн 49 коп. пені, 138 287 грн 85 коп. - 3% річних, 11 786 грн 90 коп. витрат зі сплати судового збору; у стягненні 1 072 514 грн 55 коп. пені відмовлено; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 117 грн 69 коп. покладено на позивача.

Відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 рішення Господарського суду Сумської області скасовано в частині стягнення 7 788 грн 57коп. пені та 1 374 грн 45 коп. 3 % річних; у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» 206 грн 17 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

07.03.2023 на виконання судових рішень були видані відповідні накази у справі №920/119/22.

У заяві б/н від 15.02.2023 (вх.№652 від 22.02.2023) відповідач просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 у справі №920/119/22 на один рік з дня його ухвалення, але довше ніж на строк дії положень Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» щодо зупинення стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

28.02.2023 до суду надійшли Заперечення №02-4-1/109 від 20.02.2023 (вх.№716 від 28.02.2023) Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на заяву про відстрочку виконання рішення.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 частково задоволено заяву відповідача про відстрочення виконання рішення у справі № 920/119/21, а саме відстрочено виконання рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 у справі №920/119/22 до 09.06.2023.

Задовольняючи частково заяву про відстрочення виконання рішення суду до 09.06.2023, суд виходив з того, що позивачем у даній справі не надано доказів, які б підтверджували наявність у нього збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за Договором. До того ж, відповідач просить суд врахувати відсутність заборгованості з оплати послуг за Договором за спірний період перед позивачем. Судом враховано, що TOB «Енера Суми» є електропостачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки (виконання функцій постачальника універсальних послуг), який постачає електричну енергію, зокрема, побутовим споживачам (населенню) і малим непобутовим споживачам на території Сумської області; відсутність заборгованості перед позивачем за оплату послуг за спірний період; обмеження, застосовані відповідно до підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП № 332, а також те, що задоволення заяви не вплине на права позивача, а лише визначить порядок виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач 23.03.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована не встановленням судом всіх обставин, а рішення ухвалено без належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- у даній справі нарахування штрафних санкцій (пені) можливе до 26.04.2022, та здійснювалось за період з лютого 2021 по грудень 2021, до прийняття змін до постанови НКРЕКП №332, у зв`язку з чим прийняття судом позиції відповідача, що позивач ігнорує зазначене рішення НКРЕКП та продовжує стягнення штрафних санкцій є необґрунтованим;

- судом не враховано матеріальне становище сторін, зокрема стягувача, що активно відновлює підстанції, лінії електропередачі та інші об`єкти енергетичної інфраструктури, постраждалі від ракетного обстрілу, що потребує значних фінансових витрат;

- наведені відповідачем доводи та довідка про заборгованість споживачів перед відповідачем не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для відстрочки виконання рішення суду в розумінні ст. ст.73,74,76,77,331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/119/22.

Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 920/119/22.

Матеріали справи №920/119/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 у справі № 920/119/22, розгляд справи призначено на 18.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції із застосуванням сервісу "EASYCON".

Під час апеляційного провадження до справи від відповідача 12.05.2023 отримано пояснення в порядку ст. 42 ГПК України.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.05.2023 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.05.2023 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив відмовити з підстав, викладених у поясненнях на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві б/н від 15.02.2023 (вх.№652 від 22.02.2023) відповідач просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 у справі №920/119/22 на один рік з дня його ухвалення, але довше ніж на строк дії положень Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» щодо зупинення стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

В обґрунтування поданої заяви відповідач вказує на існування об`єктивних і непереборних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» такий строк було продовжено, зокрема, останнім з них указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Для стабілізації фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану НКРЕКП 25.02.2022 прийняла постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (далі за текстом «Постанова НКРЕКП №332»).

Відповідно до підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП № 332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Спір у даній справі виник саме за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

Отже вимоги Постанови НКРЕКП №332 щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами про надання послуг з передачі, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Однак відповідач зазначає, що позивач ігнорує зазначене рішення НКРЕКП та продовжує стягнення штрафних санкцій.

Крім цього, позивачем у даній справі не надано доказів, які б підтверджували наявність у нього збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за Договором.

До того ж, відповідач просить суд врахувати відсутність заборгованості з оплати послуг за Договором за спірний період перед позивачем.

Судом прийнято до уваги те, що TOB «Енера Суми» є електропостачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки (виконання функцій постачальника універсальних послуг), який постачає електричну енергію, зокрема, побутовим споживачам (населенню) і малим непобутовим споживачам на території Сумської області; відсутність заборгованості перед позивачем за оплату послуг за спірний період; обмеження, застосовані відповідно до підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП №332, а також те, що задоволення заяви не вплине на права позивача, а лише визначить порядок виконання рішення суду.

Судом враховано наведені обставини, а також матеріальні інтереси сторін, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що часткове задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у справі 920/119/22 до 09.06.2023 є обґрунтованим та справедливим.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статі 331 ГПК України).

Згідно пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справа Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Сгеесе), від 19 березня 1997 року, пункт 40, ReportsofJudgmeNtsaNdDecisioNs 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (справа ІммобільяреСаффі проти Італії, № 22774/93, пункт 74, ЕСНR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як потерпілої сторони; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

При цьому, відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення фінансового стану відповідача, виконання ним зобов`язань як перед позивачем, так і перед третіми особами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувана та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

Положення частини п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Визначений п. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України строк для відстрочення виконання судового рішення є присічним та чинним законодавством не передбачена можливість його поновлення чи продовження.

Відтак, визначений судом строк відстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 у даній справі до 09.06.2023, зважаючи також на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів сторін, у томі числі фінансового стану учасників відносин у сфері постачання електричної енергії, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Що стосується балансу інтересів сторін, то відповідач в поясненнях на апеляційну скаргу додатково зазначає, що:

- предметом позову у даній справі є стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне внесення попередньої оплати за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0154-02024;

- заборгованості відповідача з оплати послуг за вказаним договором за спірний період перед позивачем не снує, копії відповідних платіжних доручень знаходяться в матеріалах справи;

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у нього збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання з оплати планових платежів за договором;

- відповідач на ринку електричної енергії є електропостачальником, на якого відповідно до ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» покладено спеціальні обов`язки з виконання функцій постачальника універсальних послуг на території Сумської області, заборгованість населення Сумської області перед відповідачем за фактично спожиту електричну енергію станом на 15.02.2023 складала 36 989 624, 46 грн;

- відповідно до Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, відповідач надає ДП «Гарантований покупець» послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, заборгованість останнього перед відповідачем за надані послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів станом на 15.02.2023 становила 536 533 815,90 грн.

При цьому колегією суддів враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 №206 законодавчо встановлена заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам та нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за спожиту електричну енергію.

Така заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам впливає на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» безпосереднім чином та призводить до зменшення обігових коштів Товариства та створює значне додаткове фінансове навантаження, що ще більше зменшує можливість виконувати рішення суду по справі №920/119/22.

Станом на 15.02.2023 дебіторська заборгованість споживачів перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» склала 36 989 624, 46 грн, що підтверджується довідкою про стан дебіторської заборгованості.

Також, у зв`язку з прийняттям даної постанови КМУ, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» законодавчо позбавлене можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплат споживачами за спожиту електричну енергію (наприклад, компенсація процентів за кредитами за рахунок штрафних санкцій, нарахованих споживачам), за яку Товариство, в свою чергу сплачує в періоді споживання такої електричної енергії споживачами.

Постановою НКРЕКП №332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду», з урахуванням змін, внесених Постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП, (пункт 5), було встановлено рекомендації учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Колегія суддів також погоджується з тим, що внаслідок вказаних рекомендацій створюються передумови для несплати споживачами своєчасно та у повному обсязі спожитої електричної енергії.

Вищезазначене має безпосередній вплив на фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми», та, відповідно, не сприяє своєчасному та повному виконанню рішення суду по справі № 920/119/22.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставини, на які посилається заявник (відповідач), свідчать про наявність достатньо виключних обставин, які заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, відсутність заборгованості відповідача за оплату наданих послуг за спірний період та те, що предметом позову у даній справі було стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне внесення попередньої оплати за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0154-02024, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви та відстрочення виконання рішення суду лише до 09.06.2023.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про надання відстрочки виконання рішення суду, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 у справі №920/119/22.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 у справі № 920/119/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.03.2023 у справі №920/119/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".

4. Матеріали справи №920/119/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 12.06.2023 після виходу колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська