ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2023 р. Справа№ 910/14347/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 (повний текст складено 20.02.2023)

у справі № 910/14347/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000»

про стягнення заборгованості у розмірі 107 279 грн 50 коп,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У грудні 2022 року Фізична особа-підприємець Мазурик Богдан Володимирович (далі ФОП Мазурик Б.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000» (далі - ТОВ «ТЕМП-2000») 107 279,50 грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог ФОП Мазурик Б.В. посилається на неналежне виконання ТОВ «ТЕМП-2000» зобов`язань за договором - заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 позов ФОП Мазурика Б.В. задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «ТЕМП-2000» на користь ФОП Мазурика Б.В. 84 607,00 грн заборгованості, 2 273,96 грн 3% річних, 20 398,54 грн інфляційних нарахувань, 2 481,00 грн судового збору, 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 250,00 грн витрат за переклад товарно-транспортної накладної.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2023, ТОВ «ТЕМП-2000» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ФОП Мазурика Б.В. та зменшити суму витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до

1 000,00 грн.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним з огляду на нез`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність викладених у рішенні висновків встановленим обставинам справи.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження направлення листа №10/01-23 від 10.01.2023 на адресу ФОП Мазурика Б.В. та його отримання.

ТОВ «ТЕМП-2000» вважає, що такий висновок спростовується наявними у матеріалах справи доказами направлення позивачу копії відзиву на позовну заяву з додатками, а саме описом вкладення у цінний лист №532 з фіскальними чеками Укрпошти. В п. 4 опису вкладення у цінний лист зазначено, що позивачу направлено «лист №10/01-23 від 10.01.2023». Таким чином позивач своєю відповіддю на відзив підтверджує, що лист №10/01-23 був ним отриманий разом з відзивом.

Скаржник зазначає, що суд надав перевагу відомостям, зазначеним позивачем у листі від 25.01.2023, та не взяв до уваги відомості, зазначені в листі відповідача №10/01-23 від 10.01.2023, який був надісланий позивачу раніше.

За таких обставин, на думку скаржника, несправедливою по відношенню до нього є позиція суду, коли за відсутності згоди сторін щодо призначення платежу суд приймає за належні призначення платежів, визначені в односторонньому порядку у листі ФОП Мазурика Б.В. від 25.01.2023, і вважає зарахування цих платежів відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором-заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021 таким, що не ґрунтується на нормах закону. Суд взагалі не надав оцінки аргументам ТОВ «ТЕМП-2000», наведеним ним у запереченні на відповідь позивача. Заперечення були надані відповідачем до суду 07.02.2023.

Також ТОВ «ТЕМП-2000» не погоджується з сумою витрат ФОП Мазурика Б.В. на професійну правничу допомогу, яку суд першої інстанції присудив до стягнення з відповідача, та вважає, що ця сума підлягає зменшенню з підстав, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14347/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 до надходження матеріалів справи №910/14347/22.

15.03.2023 матеріали справи №910/14347/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТЕМП-2000» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 у справі № 910/14347/22. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Постанову складено після виходу судді Ткаченка Б.О. з відпустки.

Позиції учасників справи.

Від ФОП Мазурика Б.В. відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

13.12.2021 ФОП Мазурик Б.В. (виконавець) та ТОВ «ТЕМП-2000» (замовник) уклали договір-заявку на перевезення вантажу №2407, яким узгодили: дату навантаження 14.12.2021; адресу завантаження: 8200 Veszprйm, Kisto u. 8., 2170 hrsz; перевезення вантажу з терміном доставки з 16.12.2021 по 16.12.2021; фрахтову суму 2750 євро (за курсом НБУ на дату розвантаження), митний перехід - Чоп, автомобіль АО 1307 СН.

Умови оплати - безготівкова форма на умовах 100% оплати протягом 30 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунка, переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг.

На виконання умов договору-заявки №2407 від 13.12.2021 ФОП Мазурик Б.В. надав послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом 8200 Veszprйm (Угорщина) - м/п Чоп - Київ (Україна), а ТОВ «ТЕМП-2000» у свою чергу прийняло надані послуги, про що 21.12.2021 сторони підписали Акт №529 здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 84 607,00 грн.

21.12.2021 ФОП Мазурик Б.В. виписав рахунок на оплату №529 на підставі договору-заявки №2407 від 13.12.2021 на загальну суму 84 607,00 грн.

25.11.2022 ФОП Мазурик Б.В. надіслав на адресу ТОВ «ТЕМП-2000» лист-вимогу про сплату заборгованості у загальному розмірі 1 876 965,74 грн, в т.ч. за договором-заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021, до якого додав оригінал рахунка №529 від 21.12.2021, CMR від 17.12.2021 та копію акта.

Посилаючись на неоплату ТОВ «Темп-2000» наданих за договором-заявкою послуг, ФОП Мазурик Б.В. просить стягнути з відповідача 84 607,00 грн заборгованості та нарахованих на неї 20 398,54 грн інфляційних та 2 273,96 грн 3% річних.

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, ТОВ «ТЕМП-2000» посилається на сплату ним заборгованості, про стягнення якої заявлено позов, вже 09.11.2022, на підтвердження чого надав платіжні інструкції №2383 від 02.11.2022 на суму 62 879,00 грн та №2389 від 09.11.2022 на суму 66 213,00 грн, бухгалтерську довідку №10/01-23 від 10.01.2023 про виправлення помилки у платіжних інструкціях, адресований ФОП Мазурику Б.В. лист №10/01-23 від 10.01.2023.

З наданих з відзивом документів встановлено таке.

02.11.2022 платіжною інструкцією №2383 ТОВ «ТЕМП-2000» сплатило ФОП Мазурику Б.В. 62 879,00 грн з призначенням платежу «оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору №2141 від 22.09.2021р.».

09.11.2022 платіжною інструкцією №2389 ТОВ «ТЕМП-2000» сплатило ФОП Мазурику Б.В. 66 213,00 грн з призначенням платежу «оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору №2141 від 22.09.2021р.».

Бухгалтерською довідкою №10/01-23 від 10.01.2023 за підписом головного бухгалтера ТОВ «ТЕМП-2000» відповідач повідомив ФОП Мазурика Б.В., що припустився помилки, пов`язаної з опискою, допущеною під час здійснення платежів на користь ФОП Мазурика Б.В., - у платіжних інструкціях №2383 від 02.11.2022, №2389 від 09.11.2022 призначення платежу замість посилання на відповідний договір-заявку на перевезення вантажу містить посилання на договір №2141 від 22.09.2021.

Вірними є наступні дані:

1) в платіжній інструкції №2383 від 02.11.2022 на суму 62 879,00 грн вірним вважати наступне призначення платежу: «сума 19 153,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 43 726,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2415 від 15.12.2021»;

2) в платіжній інструкції №2389 від 09.11.2022 на суму 66 213,00 грн вірним вважати наступне призначення платежу: «сума 65 454,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 759,00 00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2390 від 08.12.2021».

Листом №10/01-23 від 10.01.2023 ТОВ «ТЕМП-2000» просило ФОП Мазурика Б.В. вважати вірними наступні призначення платежів: 1) в платіжній інструкції №2383 від 02.11.2022 на суму 62 879,00 грн вірним вважати наступне призначення платежу: «сума 19 153,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 43 726,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2415 від 15.12.2021»; 2) в платіжній інструкції №2389 від 09.11.2022 на суму 66 213,00 грн вірним вважати наступне призначення платежу: «сума 65 454,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 759,00 00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2390 від 08.12.2021».

З відповіддю на відзив ФОП Мазурик Б.В. надав адресований ним ТОВ «ТЕМП-2000» лист від 25.01.2023 щодо приведення даних бухгалтерського обліку у відповідність, уникнення зі сторони ТОВ «ТЕМП-2000» маніпуляцій та вжиття заходів для невідкладного погашення заборгованості.

Вказаним листом ФОП Мазурик Б.В. просив ТОВ «ТЕМП-2000» «замість маніпуляцій та підготовки постфактум необґрунтованих бухгалтерських довідок, вжити усіх можливих заходів для погашення заборгованості перед ФОП Мазурик Б.В.». Зміст цього листа свідчить, що заборгованість за договором-заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021 (п. 40 таблиці) не погашена.

У запереченні на відповідь позивача на відзив ТОВ «ТЕМП-2000» зазначило, що позивач зарахував платежі за платіжними дорученнями №2383 від 02.11.2022 та №2389 від 09.11.2022 на оплату укладених у 2022 році договорів-заявок, виконання яких позивачем не підтверджено.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статті 626, 628, 629 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За визначенням ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг дна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення Глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 ЦК України).

Суд встановив, що на виконання договору-заявки №2407 від 13.12.2021 ФОП Мазурик Б.В. надав ТОВ «ТЕМП-2000» послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом на суму 84 607,00 грн, які відповідач прийняв.

25.11.2022 ФОП Мазурик Б.В. звернувся до ТОВ «ТЕМП-2000» з листом, у якому вимагав сплатити 1 876 965,74 грн заборгованості, в т.ч. за договором-заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021.

ТОВ «ТЕМП-2000» вважає, що повністю оплатило надані йому за договором-заявкою на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021 послуги платіжними інструкціями №2383 від 02.11.2022 на суму 62 879,00 грн (призначення платежу: «оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору №2141 від 22.09.2021р.») та №2389 від 09.11.2022 на суму 66 213,00 грн (призначення платежу: «оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору №2141 від 22.09.2021р.».).

Апеляційний господарський суд оцінює ці доводи ТОВ «ТЕМП-2000 » критично та відзначає таке.

Листом №10/01-23 від 10.02.2023, складеним ТОВ «ТЕМП-2000» після порушення провадження у справі, відповідач просив ФОП Мазурика Б.В. вважати вірними наступні призначення платежів:

1) в платіжній інструкції №2383 від 02.11.2022 - вірним вважати призначення платежу: «сума 19 153,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 43 726,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2415 від 15.12.2021»;

2) в платіжній інструкції №2389 від 09.11.2022 - вірним вважати призначення платежу: «сума 65 454,00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2407 від 13.12.2021; сума 759,00 00 грн без ПДВ - оплата за міжнародні перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №2390 від 08.12.2021».

Додатком до цього листа, згідно з переліком, є бухгалтерська довідка №10/01-23 від 10.01.2023 за підписом головного бухгалтера ТОВ «ТЕМП-2000», якою визначено, що помилка, пов`язана з опискою, допущеною в платіжних інструкціях під час здійснення платежів на користь ФОП Мазурика Б.В. в платіжних інструкціях №2383 від 02.11.2022 та №2389 від 09.11.2022, у яких призначення платежу замість посилання на відповідний договір-заявку на перевезення вантажу містить посилання на договір №2141 від 22.09.2021. А також зазначено вірні призначення платежів, аналогічні зазначеним у листі №10/01-23 від 10.02.2023.

Апеляційний суд відзначає, що саме платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №903/333/17, де зазначено, що судам необхідно враховувати п. 3.8 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, за яким реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

У випадку, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні). Тобто з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України №25-111/1438-7141 від 09.06.2011 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами без участі банку.

Надані відповідачем лист та бухгалтерська довідка не є належним та допустимим доказом вирішення сторонами питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», оскільки відповідач не надав належних доказів надіслання цього листа (з додатками) позивачу.

Такими доказами є розрахунковий документ (касовий чек, поштова квитанція), який підтверджує факт прийняття для пересилання поштового відділенням зв`язку разом з описом вкладення кореспонденції у цінний лист, який підтверджує зміст поштового відправлення.

Апеляційний господарський суд відзначає, що за текстом відзиву на позовну заяву, з яким відповідач надав зазначені вище лист та довідку, відповідач не повідомляє про направлення цих документів ФОП Мазурику Б.В.; у переліку додатків до відзиву відсутня вказівка про докази направлення листа та довідки на адресу позивача.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження направлення листа №10/01-23 від 10.01.2023 на адресу ФОП Мазурика Б.В. та його отримання.

Колегія суддів критично оцінює доводи ТОВ «ТЕМП-2000» про те, що такий висновок спростовується наявними у матеріалах справи доказами направлення позивачу копії відзиву на позовну заяву з додатками, а саме описом вкладення у цінний лист №532 з фіскальними чеками Укрпошти, у п. 4 якого зазначено, що позивачу направлено «лист №10/01-23 від 10.01.2023». На думку скаржника, позивач своєю відповіддю на відзив підтверджує, що лист №10/01-23 був ним отриманий разом з відзивом.

На переконання колегії суддів, складення відповідачем таких листа та довідки після звернення позивача з позовом і відкриття провадження у справі та направлення їх позивачу з відзивом на позовну заяву не є вирішенням сторонами питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення; такі односторонні дії відповідача без отримання згоди позивача не можуть бути свідченням оплати відповідачем послуг, наданих ФОП Мазуриком Б.В. за договором-заявкою №2407 від 13.12.2021.

Наведеним також спростовуються доводи апелянта про те, що господарський суд першої інстанції надав перевагу відомостям, зазначеним позивачем у листі від 25.01.2023, та не взяв до уваги відомості, зазначені в листі відповідача №10/01-23 від 10.01.2023, який був надісланий позивачу раніше.

Враховуючи встановлені у справі обставини, ненадання відповідачем доказів оплати наданих ФОП Мазуриком Б.В. послуг за договором-заявкою №2407 від 13.12.2021 та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення вимог позову про стягнення з ТОВ «ТЕМП-2000» 84 607,00 грн основного боргу.

ФОП Мазурик Б.В. заявив до стягнення з ТОВ «ТЕМП-2000» 2 273,96 грн 3% річних та 20 398,54 грн інфляційних нарахувань.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних за загальний період прострочки з 21.01.2022 по 13.12.2022 у розмірі 2 273,96 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду про задоволення цих вимог у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок інфляційних нарахувань за загальний період прострочення з 21.01.2022 по 13.12.2022 у розмірі 20 398,54 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду про задоволення цих вимог повністю.

Щодо витрат на правничу допомогу.

У позовній заяві ФОП Мазурик Б.В. просив стягнути з ТОВ «ТЕМП-2000» 10 000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Позивач з позовною заявою надав (в копіях): договір про надання правової допомоги б/н від 06.05.2022, додаткову угоду №8 від 12.12.2022 до договору, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15.12.2022 до договору та додаткової угоди №8, рахунок від 15.12.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1899 на ім`я Махиніч Н.В.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги позивача є обґрунтованими на суму 7000,00 грн та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

ТОВ «ТЕМП-2000» у апеляційній скарзі зазначило, що не погоджується з сумою витрат ФОП Мазурика Б.В. на професійну правничу допомогу, яку суд першої інстанції присудив до стягнення з відповідача, та вважає, що ця сума підлягає зменшенню до 1 000,00 грн з підстав, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З наявних у справі матеріалів суд встановив, що 06.05.2022 ФОП Мазурик Б.В. (клієнт) уклав з адвокатом Махиніч Н.В. (адвокат) договір про надання правової допомоги б/н (далі - договір), за умовами п. 1 якого адвокат надає правову допомогу клієнту з метою захисту інтересів клієнта в якості його захисника та/або представника відповідно до діючого законодавства, у тому числі, але не виключно відповідно до ГПК України, та ЦПК України, КАС України, тощо зі всіма правами, що має клієнт.

За надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у додатку (додатках / додаткових угодах) до даного договору (п. 3 договору).

12.12.2022 ФОП Мазурик Б.В. та адвокат уклали Додаткову угоду №8 до договору, п. 1 якої погодили, що надання професійної правничої допомоги включатиме: аналіз та вивчення матеріалів, доказової бази з метою пред`явлення позову до ТОВ «Темп-2000» за договором-заявкою №2407 від 13.12.2021; аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та аналіз висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах; надання правової допомоги клієнту у підготовці позовної заяви та визначення переліку додатків до позову.

Вартість послуг адвоката за надання професійної правової (правничої) допомоги клієнту у визначеному в п. 1 обсязі буде становити 10 000 грн (п. 2 додаткової угоди).

Згідно з актом виконаних робіт від 15.12.2022 на суму 10 000,00 грн адвокат надав, а клієнт прийняв професійну правничу допомогу: аналіз та вивчення матеріалів, доказової бази з метою пред`явлення позову до ТОВ «ТЕМП-2000» за договором-заявкою №2407 від 13.12.2021; аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та аналіз висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах; надання правової допомоги клієнту у підготовці позовної заяви та визначення переліку додатків до позову.

15.12.2022 адвокат виписав ФОП Мазурику Б.В. рахунок на суму 10 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «ТЕМП-2000» проти заявленої до стягнення суми вартості послуг правничої допомоги заперечило та просило суд зменшити її до 1000,00 грн.

На думку відповідача, адвокат надав позивачу лише один вид правничої допомоги - надання правової допомоги клієнту у підготовці позовної заяви; предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність позовної заяви є незначними, а тому розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами, має бути зменшений.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Колегія суддів також бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат сторони на правничу допомогу співмірним, суд повинен враховувати, чи змінювалась позиція сторін під час розгляду справи, в тому числі у судах першої та апеляційної інстанції, чи є аргументи, наведені в різних процесуальних документах, що подавались сторонами під час розгляду справи судом апеляційної та касаційної інстанцій, аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві та інших процесуальних документах, що подавались під час розгляду справи в суді першої інстанції тощо. Подібна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №925/1546/20.

Апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Колегія суддів зазначає, що погоджується з доводами відповідача, що усі на надані адвокатом послуги охоплюються послугою надання правової допомоги клієнту у підготовці позовної заяви.

Таким чином, розмір заявлених ФОП Мазуриком Б.В. витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 10 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.

Відтак, врахувавши результати апеляційного розгляду справи у суді першої інстанції, дослідивши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, керуючись ст. ст. 126, 129 ГПК України щодо заявленої до стягнення суми оплати послуг правової допомоги, суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що справедливим, обґрунтованим та доведеним буде задоволення заяви відповідача частково, у сумі 7 000,00 грн.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 у справі №910/14347/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 у справі №910/14347/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/14347/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді Б.О. Ткаченко

С.О. Алданова