ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2023 р. Справа№ 910/11879/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023

у справі № 910/11879/22 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 55 949,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 55 949,94 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) від 11.04.2019 № KGH0CPS-193B5QQ, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 36 819,47 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19 130,47 грн задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ПАТ "СК "Уніка" 19 130,47 грн страхового відшкодування, 7 000,00 грн витрат на послуги адвоката та 2 481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 979, 993 Цивільного кодексу України, статей 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. При цьому, у зв`язку з погашенням відповідачем 19 130,47 грн страхового відшкодування під час розгляду спору місцевим судом, провадження у справі в частині вказаних вимог закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023, зокрема, на підставі частини 4 статті 174, частини 2 статті 260 ГПК України, ТДВ СК "Альфа-Гарант" повернуто апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 з доданими до неї документами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ СК "Альфа-Гарант" повторно звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, які мають значення для вирішення справи по суті. Вважає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" належним чином та в повному обсязі виконало обов`язок щодо сплати страхового відшкодування за полісом № 206121683, оскільки 16.12.2022 відповідачем було сплачено на користь позивача 36 819,47 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 32351. Крім того, скаржник зазначає, що звіт від 15.11.2021 № 24059, наданий позивачем, складений на підставі невідповідного та такого, що не може бути прийнятий до уваги акта огляду транспортного засобу від 20.10.2021, а тому зазначений звіт не може бути належним доказом завданої матеріальної шкоди.

Також в апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.03.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/11879/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 апеляційну скаргу ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023, представником ТДВ СК "Альфа-Гарант" подано клопотання про виправлення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено платіжне доручення від 03.04.2023 № 334 про сплату судового збору на суму 1,50 грн, докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу у даній справі, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення у справі № 910/11879/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 поновлено ТДВ СК "Альфа-Гарант" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22; справу № 910/11879/22 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11879/22; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 18.04.2023, надійшли матеріали справи № 910/11879/22.

Учасники справи про розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного документа.

В межах встановлених судом процесуальних строків від ПАТ "СК "Уніка" письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 11.04.2019 між ПАТ "СК "Уніка" та АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № KGH0CPS-193B5QQ (далі - договір страхування), згідно з яким застраховано автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 .

10.10.2021 на вулиці Миколи Шпака в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , з автомобілем "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла наїзд на припаркований автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , чим порушила пункти 2.3 (б), 10.9 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.11.2021 у справі № 761/39555/21, якою водія автомобіля "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є АТ КБ "ПриватБанк".

На підставі заяви страхувальника, рахунку ТОВ "Саміт Моторз Україна" від 11.11.2021 № СМУ00038299 на суму 55 949,94 грн, страхового акта від 22.11.2021 № 00465160, виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів на рахунок СТО у загальній сумі 55 949,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.11.2021 №261229.

При цьому, вина ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , встановлена в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована відповідачем за полісом № ЕР/206121683. Розмір франшизи за полісом № ЕР/206121683 становить 0,00 грн. Ліміт страхової суми за шкоду майну - 130 000,00 грн.

У грудні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.12.2021 № 3329 про виплату страхового відшкодування, у якій просив здійснити відшкодування шкоди у розмірі 55 949,94 грн.

Відповідач на підставі звіту ТОВ "Партнер-Консалт" про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 24.11.2022 № 21/6186, розрахував суму страхового відшкодування в загальному розмірі 36 819,47 грн, яку виплатив позивачу згідно з платіжною інструкцією від 16.12.2022 № 32351 на суму 36 819,47 грн.

Позивач вказує, що відповідачем страхове відшкодування сплачене не в повному обсязі, що зумовило звернення ПАТ "СК "Уніка" з даним позовом до суду.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з розміром страхового відшкодування, визначеним відповідачем, а останній зазначає про належне обрахування суми страхового відшкодування та її виплати в повному обсязі.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", яка кореспондується з приписами статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначалось вище, ПАТ "СК "Уніка" здійснено відшкодування вартості відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу в загальній сумі 55 949,94 грн шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт пошкодженого транспортного засобу - ТОВ "Саміт Моторз Україна", що підтверджується рахунком від 11.11.2021 № СМУ00038299, страховим актом від 22.11.2021 № 00465160 та платіжним дорученням від 23.11.2021 № 261229.

Отже, беручи до уваги вищевстановлені обставини та положення вказаних норм матеріального права, судова колегія приходить до висновку про те, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

При цьому, станом на час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, як вже зазначалось у цій постанові, було застраховано відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/206121683.

У зв`язку з тим, що цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , застраховано відповідачем за полісом № ЕР/206121683, позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику, то саме відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в межах ліміту відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За приписами пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винну особу), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з підпунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Частиною 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшизою є - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як було зазначено вище, розмір франшизи за полісом № ЕР/206121683 становить 0,00 грн. Ліміт страхової суми за шкоду майну - 130 000,00 грн.

Разом із тим, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач вказував, що наданий позивачем звіт від 15.11.2021 № 24059, складений на підставі зовсім іншого акта огляду ТЗ від 20.10.2021, тоді як вірним актом огляду ТЗ є акт від 13.10.2021 р, а тому зазначений звіт не може бути належним доказом завданої матеріальної шкоди.

Крім того, відповідач зазначає, що згідно виконаним на його замовлення звітом про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 24.11.2022 № 21/6186 вартість матеріального збитку складає 36 819,47 грн, а отже сума страхового відшкодування становить 36 819,47 грн. Таким чином, ТДВ СК "Альфа-Гарант" сплативши позивачу 36 819,47 грн в повному обсязі виконано свої зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Наведені вище доводи відповідача суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Крім того, згідно з пунктом 3.5 договору страхування розмір завданих збитків визначається після огляду транспортного засобу на підставі розрахунку страховика та/або на підставі експертної оцінки розміру збитків та/або кошторису вартості відновлювального ремонту СТО, погодженого зі страховиком з урахуванням документів, наданих страхувальником, а також документів і відомостей, зібраних страховиком.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок суми шкоди, спричиненої настанням дорожньо-транспортної пригоди, колегією суддів встановлено що він проведений на підставі рахунку станції технічного обслуговування, а тому зазначені вище доводи скаржника не можуть свідчити про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Визначаючи розмір здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням застрахованого автомобіля згідно з договором страхування, колегія суддів дійшла висновку, що долучені до матеріалів справи рахунок від 11.11.2021 № СМУ00038299, складений станцією технічного обслуговування, та платіжне доручення від 23.11.2021 № 261229 є належними і допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ГПК України для підтвердження вказаних обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що після відкриття провадження у справі, відповідачем частково сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 36 819,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 16.12.2022 № 32351.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування у розмірі 36 819,47 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі № 910/11879/22 в частині позовних вимог про стягнення наведеної суми у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Доказів сплати позивачу решти страхового відшкодування у сумі 19 130,47 грн суду не надано.

З огляду на викладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача 19 130,47 грн суми страхового відшкодування підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача 19 130,47 грн суми страхового відшкодування підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, які мають значення для вирішення справи по суті, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі № 910/11879/22.

4. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

5. Справу № 910/11879/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська