ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. Справа№ 911/996/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мітченко К.В. (наказ від 25.02.2021 №11-07/1-214/П (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Дзюбенко С.М. (довіреність б/н від 28.12.2022)

від третіх осіб: Амельченко Ю.В. (наказ від 01.02.2023 №19-к-вс)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022

у справі №911/996/22 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 1 006 278, 03 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач/ДП МА «Бориспіль»/Підприємство) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» (далі - відповідач/ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз»/Товариство) заборгованості за договором оренди індивідуального визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності від 31.01.2019 № 2216 у розмірі 1006278,03 гривень, з яких: 762052,31 гривень основний борг, 76027,94 гривень пеня, 10993,91 гривень 3% річних, 80998,64 гривень інфляційні втрати, 76205,23 гривень штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по сплаті орендної плати за період жовтень-грудень 2021 року за договором оренди індивідуального визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності від 31.01.2019 № 2216.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Преміум Авіа Солюшнз" на користь державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 254017, 43 грн основного боргу, 25342, 65 грн пені, 25401, 74 грн штрафу, 3664, 63 грн 3% річних, 34587, 01 грн інфляційних втрат та 5145, 20 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за договором № 2216 з урахуванням застосування визначеної постановою КМУ №611 50% знижки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 05.10.2022 по справі №911/996/22 скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення 663 264, 57 грн, в тому числі: 508 034, 88 грн основного боргу; 50 685, 29 грн пені, 46 411, 63 грн інфляційних втрат, 50 803, 49 грн штрафу та 7 329, 28 грн 3% річних. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на користь державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" заборгованість у розмірі 663 264, 57 грн, в тому числі: 508 034, 88 грн основного боргу, 50 685, 29 грн пені, 46 411, 63 грн інфляційних втрат, 50 803, 49 грн штрафу та 7 329, 28 грн 3% річних.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на думку скаржника судом першої інстанції необґрунтовано задоволено тільки половину позовних вимог та у зв`язку з цим не вірно перераховано 3%, інфляційних, пені та штрафу. Позивач зазначає, що суд дійшов невірного висновку про наявність у відповідача права на знижку, оскільки останнім не доведено того, що діяльність яку він здійснював на орендованій території відноситься до виробничої діяльності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 апеляційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - ОСОБА_1, судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 та призначено справу до розгляду.

16 січня 2023 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечував проти її задоволення з посиланням на те, що він має право на встановлену Постановою №611 знижку у розмірі 50%. Таку позицію відповідач обґрунтовує з посиланням на сталу практику Верховного Суду, в т.ч. постанову від 22.11.2022 р. у справі №911/654/21, 21.12.2021 у справі №911/354/21 та 07.06.2022 у справі №922/1010/21.

Разом з тим, відповідач наголошував на необхідності скасування рішення та прийняття нового про відмову у позові з підстав того, що вважає що положення всіх додатків до постанови №611 можуть бути застосовані до спірної заборгованості, оскільки вважає, що надає побутові послуги населенню, що звільняє його від сплати орендної плати, забезпечує громадське харчування, що дає право на знижку у розмірі 75%.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В., на лікарняному, у справі №911/996/22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 у справі №911/996/22 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: ОСОБА_1 (головуючий суддя), судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 вказаною колегією суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 було відкладено розгляд справи.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 враховуючи звільнення ОСОБА_1 , з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, справу №911/996/22 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 справу №911/996/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 апеляційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Андрієнко В.В., Шапран В.В., справу призначено до розгляду на 16.05.2023.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 в зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. у відпустці справу №911/996/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Андрієнко В.В., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 апеляційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Андрієнко В.В., Барсук М.А.. Задоволено клопотання позивача про участь його представника у судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судовому засіданні, 16.05.2023 колегія суддів заслухавши пояснення всіх представників сторін по суті спору, оголосила перерву в судовому засіданні до 05.06.2023.

31.05.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні, 05.06.2023 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги позивача, просив її задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати позов задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.01.2019 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), як орендодавцем та ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз», як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2216 (далі - договір) (а.с.15-19 т.1), згідно умов п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення № 54 на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв.47578) загальною площею 776,0 кв.м., приміщення № 1-58 на 1-му поверсі та приміщення № 59-83 на 2-му поверсі будівлі терміналу «С», загальною площею 1226,7 кв.м., (надалі орендоване майно), що розміщені за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт та перебувають на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - балансоутримувач).

Згідно п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення: приміщення № 54 на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв.47578) загальною площею 776,0 кв.м. розміщення зали очікування пасажирів бізнес-класу; приміщення № 1-58 на 1-му поверсі та приміщення № 59-83 на 2-му поверсі будівлі терміналу «С», загальною площею 1226,7 кв.м. розміщення зали очікування підвищеної комфортності для пасажирів категорії VIP та бізнес-класу.

Згідно п. 3.1. договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2018 року 1584957,74 грн.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

У п. 10.1. договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 10 (десять) років, що діє з 31.01.2019 до 30.01.2029 включно.

Згідно Акту приймання-передачі орендованого майна від 02.08.2019, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування орендоване майно. (а.с.26 т.1)

Згідно акту повернення від 01.02.2021 (а.с.27 т.1) внаслідок відмови орендаря від частини орендованого майна, орендар повернув з оренди на користь балансоутримувача приміщення № 1-58 на 1-му поверсі та приміщення №59-83 на 2-му поверсі будівлі терміналу «С», загальною площею 1226,7 кв.м., отже, від 01.02.2021 об`єктом оренди є державне нерухоме майно приміщення № 54 на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв.47578) загальною площею 776,0 кв.м. надане у користування з метою розміщення зали очікування пасажирів бізнес-класу.

Позивачем за період з жовтня по грудень 2021 року виставлено відповідачу рахунки-фактури та складено акти приймання-здачі виконаних послуг (а.с.29-30 т.1) на загальну суму 2438567,40 грн., з яких на користь позивача (балансоутримувача) визначено до сплати 1016069,74 грн. (30 % + ПДВ), а саме:

- від 31.10.2021 № 76/2689 всього на суму 806925,44 грн., з яких на користь позивача має бути сплачено 336218,93 грн., строк оплати рахунку 15.11.2021;(а.с.29 т.1)

- від 30.11.2021 № 76/2900 всього на суму 813380,84 грн., з яких на користь позивача має бути сплачено 338908,68 грн., строк оплати рахунку 15.12.2021; (а.с.31 т.)

- від 31.12.2021 № 76/3154 всього на суму 818261,12 грн., з яких на користь позивача має бути сплачено 340942,13 грн., строк оплати рахунку 15.01.2022. (а.с.33 т.1)

Також матеріалами справи підтверджується те, що відповідачем сплачено позивачеві тільки 25% від зазначеної у відповідних рахунках суми, у загальному розмірі 254017,43 грн., а саме: у відповідності до платіжного доручення від 15.11.2021 № 306 відповідачем згідно рахунку № 76/2689 сплачено 84054,73 грн. (а.с.71 т.1), відповідно до платіжного доручення від 14.12.2021 № 325 відповідачем згідно рахунку № 76/2900 сплачено 84727,17 грн. (а.с.72т.1) та відповідно до платіжного доручення від 14.01.2022 № 344 відповідачем згідно рахунку №76/3154 сплачено 85235,53 грн.(а.с.72 т.1)

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 762052,31 грн.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, оскільки згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» відповідач міг розраховувати на сплату 50% від нарахованої орендної плати, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням подальших змін з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який тривав протягом і спірного періоду (жовтень-грудень 2021 року).

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» № 611 від 15.07.2020 врегульовані питання щодо повного або часткового звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Відповідно до п. 1 Постанови № 611 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, здійснюється у розмірі:

- 50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Крім того зазначено, що орендодавці державного майна мають забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Оскільки Постанова №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається. Подібний за змістом правовий висновок вкладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач оплатив надані позивачем рахунки на 25% від вказаної у них суми з посиланням на те, що на його переконання його діяльність відноситься до діяльності ресторану в аеропортах, що на його думку, відповідно до Постанови КМУ № 611 надавало йому право на пільгу зі сплати орендної плати у розмірі 75%, про що відповідач також зауважив перед підписанням актів наданих послуг.

Так, у додатку 3 до Постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 відсотків, зокрема, до переліку орендарів віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів ресторанів, ресторанів з нічним режимом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав в оренду приміщення, розташовані в будівлі аеропорту «Бориспіль» з метою розміщення зали очікування пасажирів бізнес-класу «ATMOSFERA FLY».

Відповідно до наявних у матеріалах справи Правил та умов користування послугою бізнес-класу «ATMOSFERA FLY», розміщення якого було метою передачі майна в оренду є надання можливості очікувати пасажирами рейсів.

До складу послуг бізнес-зали очікування віднесено послуги з організації харчування та забезпечення напоями, а також користування: зоною відпочинку із сучасними меблями, спеціальними кріслами Flat-bed та пледами; кімнатою для паління з витяжкою; душовою кімнатою та аксесуарами; кімнатою для людей з інвалідністю та сповивання немовлят; кімнатою для переговорів; українською та закордонної пресою; wi-fi; принтерами і копіювальним апаратом; широкоформатними телевізорами.

Інформація про функціонування бізнес-зали очікування «ATMOSFERA FLY» була розміщена і на офіційному сайті Аеропорту «Бориспіль», як складова сервісу, що надається аеропортом пасажирам.

При цьому, відповідно до умов Договору оренди, цільовим призначенням орендованих приміщень є саме розміщення зали очікування пасажирів бізнес-класу та зали очікування підвищеної комфортності для пасажирів категорії VIP та бізнес-класу, тобто, умови договору не містять посилань, що зазначені приміщення можуть використовувалися для розміщення ресторану, закладів харчування тощо.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до викладених у відзиві на апеляційну скаргу доводів відповідача про те, що у спірних приміщеннях здійснювалась ресторанна діяльність, оскільки цільове призначення приміщення чітко визначено у п. 1.2. договору (яким є розміщення залу очікування, а не розміщення закладу харчування).

Одночасно колегія суддів підкреслює, що відповідно до Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №785 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" для використання орендованого майна з метою розміщення ресторану орендна ставка застосовується у розмірі 20%, тоді як щодо майна, що є предметом договору оренди застосовано орендну ставку у розмірі 15% (додаток №1 до договору).

Крім цього, до матеріалів справи надано Договір про надання послуг №5/8 від 01.08.2020 року, укладений між ТОВ "Преміум Авіа Солюшнз" (як замовником за Договором про надання послуг) та ТОВ "Шоколадниця-Україна" (як виконавцем за Договором про надання послуг) (а.с. 85-95 т.1), за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовникові послуги, зазначені в п. 1.2 Договору, а замовник - прийняти і оплатити належним чином надані послуги відповідно до умов Договору; найменування послуг: забезпечення харчування пасажирів бізнес залу замовника, розташованого у приміщенні №54 на 4-му поверсі пасажирського терміналу "D", яке розміщене за адресою: Київська обл. с. Гора, вул. Бориспіль-7 та перебувають на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Зазначені вище обставини підтверджують той факт, що відповідач не здійснював виробництво харчових продуктів та товарів, (принаймні з 01.08.2020 р., дата укладання договору з ТОВ «Шоколадниця-Україна»), а також самостійно не забезпечував харчуванням пасажирів у спірних орендованих приміщеннях, оскільки такі послуги надавалися третьою особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що орендоване відповідачем майно не є закладом харчування, оскільки по-перше, майно передавалось в найм не з метою розміщення закладу харчування (п. 1.2. та п. 3.1. договору), по-друге, залучення третіх осіб згідно вищевказаного договору для організації харчування у орендованих приміщеннях є волевиявленням відповідача задля покращення обслуговування пасажирів VIP залів, з огляду на що колегія суддів вважає помилковим прирівнювання відповідачем зали очікувань до закладу харчування (кафе, ресторану, бару).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про те, що у відповідача були відсутні підстави для застосування передбаченої Додатком № 3 до Постанови КМУ №611 знижки та сплати орендної плати у розмірі 25%.

Також колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача про те, що його діяльність відноситься до діяльності щодо надання побутових послуг населенню, для яких додатком 1 до Постанови № 611 передбачено 100% знижки (звільнення) від орендної плати.

Так, відповідно до п. 2 Правил побутового обслуговування населення, затвердженого постановою КМУ від 16.05.1994 № 313, побутове обслуговування це організована діяльність суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язана із наданням побутових послуг. Під побутовою послугою, цим пунктом розуміється вид діяльності, пов`язаної із задоволенням конкретної побутової потреби індивідуального замовника.

Галузевим класифікатором «Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 19.02.2022 № 51 встановлено, що послуги і продукція у сфері побутового обслуговування це побутові послуги, які пов`язані з веденням домашнього господарства, виконанням різноманітних ремонтних робіт, забезпеченням санітарно-гігієнічних та інших потреб населення, а також виготовленням за індивідуальним замовленням особистих речей та предметів господарського призначення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначений цим класифікатором перелік послуг побутового обслуговування не є вичерпний та, разом з цим, вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що організацію відпочинку в залі очікування неможливо в повній мірі класифікувати, як побутову послугу, у розумінні додатку 1 до Постанови № 611, що виключає можливість застосування вказаних положень до діяльності відповідача в орендованому майні в спірний період.

Також пп. 2 п. 1 Постанови № 611 було передбачено нарахування орендної плати у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

У додатку 2 до Постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, до переліку орендарів, віднесено вітчизняних юридичних і фізичних осіб, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах).

Для застосування зазначеного положення Постанови № 611 (додатку 2) необхідна наявна сукупність наступних обставин:

1) орендар має бути вітчизняним суб`єктом малого підприємництва;

2) орендар має здійснювати виробничу діяльність;

3) орендар має здійснювати таку діяльність на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах).

Наявні у матеріалах справи докази з урахуванням вимог ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України дають підстави для висновку про те, що відповідач є суб`єктом малого підприємництва. Позивач в процесі розгляду справ відповідності відповідача критеріям суб`єкта малого підприємства не заперечував.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач заперечує висновки суду першої інстанції про можливість вважати діяльність, яку здійснює відповідача в орендованих приміщеннях саме виробничою діяльністю на виробничих площах аеропорту.

Позивач обґрунтовує свою позицію з посиланням на те, що виробничою діяльністю можна вважати виключно діяльність направлену на виготовлення товарів, продукції.

Колегія суддів вважає такі твердження скаржника помилковими та погоджується з висновками суду першої інстанції у вказаній частині з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Певною мірою наведене узгоджується і підтверджується змістом норм ч. 3 ст. 286 та ч. 1 ст. 333 Господарського кодексу України, в яких загальна діяльність орендаря вважається виробничою (ст. 286), а фінанси суб`єктів господарювання віднесено до загальної фінансової системи, що забезпечує покриття витрат виробництва продукції (робіт, послуг) (ст. 333).

Згідно п. 10 ч. 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» товар - продукція, роботи, послуги, матеріально-технічні ресурси, майнові та немайнові права, що підлягають продажу (реалізації).

З наведеного вбачається, що до господарської діяльності відноситься діяльність з виробництва товарів (робіт, послуг). Відповідно, виробничою діяльністю є діяльність з виробництва товарів та надання послуг, та що послуги охоплюються визначенням «товар», «продукція».

Відповідно до Національного класифікатора України "Класифікація видів економічної діяльності", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, класифікація видів економічної діяльності (далі - КВЕД) установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи.

За змістом розділу 4 вказаного Наказу виробництво - це економічна діяльність, результатом якої є продукція. Це поняття використовують для позначення всіх видів економічної діяльності.

Термін "виробництво" призначено не тільки стосовно сільського господарства, добувної або переробної промисловості. Його використовують також стосовно сфери послуг. Для позначення виробництва можуть використовувати і точніші терміни: надання послуг, оброблення, перероблення тощо залежно від сфери діяльності. Обсяг виробництва вимірюють за допомогою різних методів у натуральному чи вартісному вираженні.

Економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Продукція - це результат економічної діяльності. Це загальний термін, який використовують як для позначення товарів, так і послуг.

Послуги - це результат економічної діяльності, відносно якого не можна встановити права власності. Послуги не підлягають продажу окремо від процесу їх виробництва. Момент завершення виробництва послуги збігається з моментом надання її споживачеві.

З наведених положень вбачається, що предметом виробництва можуть бути як товари, так і послуги, та для обох цих категорій застосовними є одні і ті ж самі процеси, зокрема виробничий. Під продукцією розуміється як товар, так і послуга та процес її надання є виробництвом послуги.

Таким чином, діяльність суб`єктів господарювання з надання послуг відноситься до виробничої діяльності.

Наведене спростовує твердження скаржника, про те, що під виробничою діяльністю можна розуміти виключно діяльність з виробництва товарів у вузькому значенні, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що діяльність відповідача щодо надання послуг з комфортного розміщення пасажирів у залі очікування є виробничою діяльністю.

Іншим критерієм, якому має відповідати відповідач для того, щоб мати право на знижку зі сплати орендної плати за додатком 2 Постанови №611 є здійснення ним своєї виробничої діяльності на орендованих виробничих площах в аеропорту.

З викладеного вище слідує, що до засобів виробництва як товарів, так і послуг відносяться, зокрема, виробничі приміщення.

Згідно визначення, викладеного у постанові Головного державного санітарного лікаря України «Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99» від 01.12.1999 № 42 виробниче приміщення - замкнутий простір в спеціально призначених будинках та спорудах, в яких постійно (по змінах) або періодично (протягом частини робочого дня) здійснюється трудова діяльність людей.

Враховуючи викладене можна дійти висновку, що виробничі приміщення є ті приміщення, що власне використовуються суб`єктом господарювання для виробництва товарів чи послуг і орендовані відповідачем приміщення цілком відповідають зазначеним критеріям, адже метою оренди приміщень в аеропорту «Бориспіль» було розміщення зали відпочинку, а діяльність відповідача полягає саме у наданні послуг комфортної зали очікування із певним спектром послуг, які можуть бути надані виключно та безпосередньо в цьому орендованому приміщенні.

Те, що законодавство про оренду не передбачає такої, окремо визначеної категорії приміщень, як «виробнича площа», дає підстави для висновку, що коли в зазначеному додатку згадуються орендовані виробничі площі, то в контексті правовідносин сторін та Постанови № 611 у якості орендованих виробничих площ слід вважати орендовані виробничі приміщення, тобто ті приміщення, які є необхідними для виробництва товарів (робіт, послуг).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що орендоване відповідачем приміщення, використовується ним у якості виробничої площі для здійснення виробничої діяльності з надання послуг з комфортного очікування пасажирами своїх рейсів аеропорту «Бориспіль».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач відповідає всім критеріям, визначених п. 2 додатку 2 до Постанови № 611, адже є суб`єктом малого підприємництва, який провадить виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах аеропорту «Бориспіль».

Слід зазначити, що діяльність бізнес зали, що у спірний період здійснювалася відповідачем є інтегрованою у загальну виробничу структуру аеропорту «Бориспіль» та забезпечувала комплекс послуг, що зазвичай має надаватися аеропортом пасажирам, що відлітають з нього.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції діяльність аеропорту, по своїй суті також полягає у наданні послуг суб`єктам авіаційної діяльності та користувачам аеропорту щодо обслуговування повітряних суден та пасажирів, тобто аеропорт не здійснює виробництво матеріальних продуктів.

В статтях 71, 72, 75 Повітряного кодексу України діяльність аеропортів, яка полягає у наданні послуг користувачам аеропорту визначена як виробнича діяльність, а пропускні можливості аеропорту як виробничі можливості.

У п.п. 1.3., 2.2.4., 3.3.5., 3.4.1.4., 3.4.1.5. Правил сертифікації аеропортів, що затверджені наказом Державіаслужби від 13.06.2006 № 407, міститься трактування діяльності суб`єктів аеропортової діяльності, зокрема в частині обслуговування пасажирів, саме як виробничої, структуру підприємств названо виробничою, та процеси такого обслуговування названо виробничими.

Зміст листа аеропорту «Бориспіль`від 21.04.2022 № 01-22-263 (а.с.141 т.1) (про повне зупинення виробничої діяльності аеропорту), стратегічного плану розвитку аеропорту «Бориспіль`на період 2015-2019 (про віднесення пасажирських терміналів до виробничих потужностей, а діяльність з обслуговування пасажирів та рейсів виробничою діяльністю аеропорту), стандарту якості обслуговування в аеропорті «Бориспіль» від 29.03.2019 (про те, що обслуговування пасажирів в аеропорту є виробничим процесом) також під наданням послуг в аеропорту розуміють саме виробничу діяльність, що підтверджується.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 611, у відповідача наявний обов`язок зі сплати орендної плати у розмірі 50% від нарахованої позивачем суми у період жовтень-грудень 2021 року, який становить:

- за жовтень 2021 року згідно рахунку № 76/2689, на користь позивача підлягає сплаті сума у розмірі 168109,46 гривень (336218,93 гривень х 50%);

- за листопад 2021 року згідно рахунку № 76/2900, на користь позивача підлягає сплаті сума у розмірі 169454,34 гривень (338908,68 гривень х 50%);

- за грудень 2021 року згідно рахунку № 76/3154, на користь позивача підлягає сплаті сума у розмірі 170471,06 гривень (340942,13 гривень х 50%).

Таким чином загальна сума орендної плати, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача у спірний період становила 508034,86 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та те, що матеріалами справи підтверджено факт сплати відповідачем 254017,43 грн., а також не містять доказів сплати іншої частини заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню є сума заборгованості у розмірі 254017,43 гривень.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 76027,94 грн. пені, 76205,23 грн. штрафу, 10993,91 грн. 3% річних та 80998,64 грн. інфляційних втрат розрахованих за загальний період з 16.11.2021 по 09.06.2022 на повну суму заборгованості.

З огляду на те, що в процесі розгляду справи встановлено, що вимога про стягнення основної заборгованості підлягає частковому задоволенню, у розмірі 254017,43 грн. саме ця сума має бути базою для нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Пунктом 3.7. договору обумовлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становитиме загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (п. 3.8. договору).

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

У п. 3.6. договору зазначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Враховуючи викладене та те, що відповідач фактично вчасно частково сплачував орендну плату початок обрахунку періоду прострочення має здійснюватися з 16 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Умовами пункту 3.7. договору сторони за взаємною згодою збільшили тривалість періоду нарахування пені, скасувавши застосування обмеження строку нарахування пені встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням встановленої в межах розгляду справи заборгованості відповідача у спірний період, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 25342,65 грн. пені, 25401,74 грн. штрафу, 3664,63 грн. 3% річних та 34587,01 грн. інфляційних втрат. (за загальний період з 16.11.2021 по 09.06.2022 по кожному рахунку окремо).

Враховуючи викладене, за наслідками дослідження наявних у справі матеріалів, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищезазначене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №911/996/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/996/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2023

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

В.В. Андрієнко