ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.06.2023м. СумиСправа № 920/1402/21(920/1101/22)
Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Балицького В.В., розглянувши матеріали справи № 920/1402/21 (920/1101/22)

за позовною заявою: Приватного підприємства Райс-Рімбекс (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Залізнична, буд. 44-А, )

в особі ліквідатора арбітражного керуючого Жмакіної Надії Вікторівни (40014, м. Суми, вул. Перекопська, 9),

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

третя особа: Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, )

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності

представники сторін:

позивача: Жмакіна Н.В.;

відповідача: Кириченко Г.М.;

третьої особи: Іванченко Т.С.

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 ліквідатор ПП Райс-Рімбекс - арбітражний керуючий Жмакіна Н.В. звернулася до Господарського суду Сумської області із заявою, відповідно до якої просила:

визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу між ПП Райс-Рімбекс та ОСОБА_1 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , приміщення літ. "В" від 28.12.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1591 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50536289 від 28 грудня 2019 року, вчинений державним реєстратором на нерухоме майно приватним нотаріусом Ковальчук Валентиною Миколаївною, про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 справу № 920/1101/22 розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою від 28.12.2022 постановлено матеріали заяви № 02-01/795 від 23.12.2022 (вх. №3276 від 26.12.2022) та заяви № 02-01/796 від 23.12.2022 про забезпечення позову (вх. № 3277 від 26.12.2022) (справа № 920/1101/22) передати на розгляд Господарського суду Сумської області в межах справи № 920/1402/21 про банкрутство Приватного підприємства Райс-Рімбекс.

28.12.2022 на підставі Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду зазначені матеріали за №920/1402/21 (№ 920/1101/22) передано судді Яковенку В.В.

Ухвалою від 02.01.2023 суд постановив прийняти позовну заяву Приватного підприємства Райс-Рімбекс в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Жмакіної Надії Вікторівни до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 920/1402/21 про банкрутство Приватного підприємства Райс-Рімбекс; здійснювати розгляд справи №920/1402/21 (920/1101/22) у порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 31.01.2023.

26.01.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою від 31.01.2023 суд постановив відкласти підготовче засідання на 28.02.2023.

16.02.2023 ліквідатор ПП Райс-Рімбекс подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що доводи відповідача, які стосуються неузгодженості сум податкових зобов`язань, не заслуговують на увагу та спростовують позиції щодо вчинення правочину у кризовий період; відсутня ділова мета підприємства на вчинення правочину, правочин вчинено за очевидно заниженою вартістю; підставами для звернення з заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним є як загальні засади цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) так і ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ). Крім того ліквідатор зазначила, оспорюваний правочин, вчинений боржником у трирічний строк до відкриття провадження у справі про банкрутство (28.12.2019) з метою уникнення звернення стягнення на майнові активи підприємства. Отже, боржник діяв очевидно недобросовісно та на шкоду кредитору і своїми діями завдав шкоди державі.

Ухвалою від 28.02.2023 суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 03.04.2023; відкласти підготовче засідання на 16.03.2023, 10:20.

14.03.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника ГУ ДПС у Сумській області, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки сукупність обставин свідчить про те, що укладення ПП Райс-Рімбекс договору купівлі-продажу нерухомого майна призвело до його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди Головному управлінню ДПС у Сумській області.

Судове засідання у справі 16.03.2023 не відбулось з технічних причин, що підтверджується актом суду від 16.03.2023.

Ухвалою від 16.03.2023 суд постановив призначити підготовче засідання на 30.03.2023.

30 березня 2023 року суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 11.04.2023.

30.03.2023 ліквідатор ПП Райс-Рімбекс арбітражний керуючий Надія Жмакіна подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій зазначила про уточнення позовних вимог, виклавши їх у наступній редакції: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу між ПП Райс-Рімбекс та ОСОБА_1 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення літ В від 28.12.2019, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1591 (реєстраційний номер об`єкта майна 102); стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП Райс-Рімбекс 38505,00 грн.

Ухвалою від 11.04.2023 суд постановив: прийняти заяву позивача про зміну предмета позову до розгляду; закрити підготовче провадження у справі № 920/1402/21 (920/1101/22); призначити справу № 920/1402/21 (920/1101/22) до судового розгляду по суті на 02.05.2023.

Однак, 02.05.2023 розгляд справи не відбувся, оскільки суддя Яковенко В.В. знаходився у відпустці, що унеможливлювало розгляд справи, проте не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою від 16.05.2023 суд постановив призначити справу до судового розгляду по суті на 01.06.2023.

26.05.2023 ліквідатор подала до суду заяву, в якій просить суд долучити до матеріалів справи фотографічні зображення станції технічного обслуговування автомобілів, автомийки, літ «А», технічна прибудова «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні 01.06.2023 судом протокольною ухвалою поновлено строк на подання доказів і долучено надані ліквідатором документи до матеріалів справи.

Згідно зі статтею 194 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

У ході ліквідаційної процедури у справі № 920/1402/21 встановлено, що у власності Приватного підприємства «Райс-Рімбекс» перебувало нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди, а саме: склад дерев`яний, загальною площею 279,5 кв.м., літера «Б»; цех майстерня техобслуговування, загальною площею 296,3 кв.м., літери «А,а,а1»; цементні ями, літери «Д», «Ж», « 3», «К», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

Вказаний об`єкт нерухомого майна належав на праві власності боржнику на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ПП «Райс-Рімбекс» та Спільним підприємством виробничого комбінату Сумської облспоживспілки від 23.04.1998 року, зареєстрованого в Охтирському бюро технічної інвентаризації від 29.01.2003 року за № 314.

28.12.2019 між Приватним підприємством «Райс-Рімбекс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1591.

На підставі п. 2.1 договору продаж нежитлової будівлі за домовленістю сторін вчиняється за 1700,00 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на спірний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 .

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 є єдиним засновником та керівником ПП Райс-Рімбекс станом на дату вчинення оскаржуваного правочину та на дату звернення до суду з цією заявою, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На момент подання ПП Райс-Рімбекс в особі ліквідатора арбітражного керуючого Жмакіної Н.В. заяви про визнання недійсним правочину боржника та застосування наслідків недійсності, провадження у справі № 920/1402/21 про банкрутство ПП Райс-Рімбекс перебувало на стадії ліквідаційної процедури (постанова суду від 31.05.2022).

Відкриття провадження у справі про банкрутство ініційовано Головним управлінням ДПС у Сумській області, про що відповідна заява надійшла до суду 24.12.2021. Провадження у справі відкрито 20.01.2022.

В обґрунтування правових підстав позовних вимог з посиланням на приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) ліквідатор зазначив, що боржник, укладаючи спірний договір, здійснив відчуження майнових активів, за рахунок яких кредитори мали б змогу задовольнити свої вимоги у кризовий для підприємства період, діяв очевидно недобросовісно на шкоду кредитору, з метою уникнення звернення стягнення на майнові активи підприємства за податковим боргом, адже здійснив продаж майна за заниженою ціною. У результаті таких дій боржник не зміг обслуговувати свої борги та став неплатоспроможним.

На думку позивача вказані обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу майна має ознаки фраудаторного правочину - договору, що вчиняється на шкоду кредиторам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Станом на теперішній час у справі про банкрутство боржника ПП Райс-Рімбекс триває ліквідаційна процедура.

У відповідності до наведених у ст. 1 КУзПБ визначень ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ, який визначає особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальним у застосуванні при розгляді цих справ.

Згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (ч. 2 ст. 42 КУзПБ).

Відтак, положення статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

При цьому КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема: щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб тощо.

Особливістю реалізації повноважень арбітражного керуючого у ліквідаційній процедурі є обов`язок ліквідатора здійснити повноту дій, спрямовану на виявлення та повернення активів боржника (ч. 1 ст. 65 КУзПБ).

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Тому будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Слід зауважити, що цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема, через суд.

У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, викладеного у постанові від 05.04.2023 у справі 920/10/21 (920/868/21), що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Водночас категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором.

У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

У період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Дії боржника, зокрема, але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Як вбачається, договір купівлі-продажу майна був укладений за два роки до судових процедур банкрутства, тобто у підозрілий період. У той час як з урахуванням вищевказаного в період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права його кредиторів, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Судом установлено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.01.2022 у справі № 920/1402/21 про банкрутство ПП Райс-Рімбекс визнано вимоги кредитора Головного Управління ДПС у Сумській області до боржника в сумі 2285458,81 грн податкової заборгованості, витрати по сплаті судового збору в сумі 22700,00 грн. та авансування винагороди арбітражного керуючого в розмірі 58500,00 грн.

В обґрунтування заяви заявник посилався на наявність у боржника заборгованості перед Головним управлінням ДПС у Сумській області у розмірі 2308158,81 грн, з яких: 22700,00 грн судовий збір, 2265716,27 грн податкове зобов`язання, 19742,54 грн єдиний внесок, що підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 480/5193/20.

Вказане податкове зобов`язання виникло у зв`язку з тим, що податковим органом протягом 2019 року були проведені камеральні перевірки податкової звітності ПП Райс-Рімбекс, за результатами яких були складені відповідні акти, де були зафіксовані порушення податкового законодавства.

На підставі вказаних актів податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.09.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 480/5193/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДПС у Сумській області до ПП Райс-Рімбекс про стягнення 2265716,27 грн податкового боргу.

Отже, боржник, будучи обізнаним про наявність заборгованості підприємства перед органом податкової служби та іншими кредиторами, вчинив правочин з продажу майна підприємства за сумнівно низькою ціною.

Як уже зазначалось вище, згідно з пунктом 2.1 оспорюваного договору купівлі-продажу майнові активи, відчужено за ціною 1700,00 гривень, тобто вартість нерухомого майна становить менше 1 мінімальної заробітної плати станом на 2019 рік (4173 грн).

Відповідно до довідки ТОВ Консалт-С про орієнтовну вартість майна станом на дату вчинення оспорюваного правочину 28.12.2019 орієнтовна ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «В» пожежне депо (фундамент цегла, стіни цегла, покрівля толь) площею забудови 30,5 кв.м за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Перемоги, 106 складає 38505,00 грн.

За таких обставин надані докази у сукупності свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у позивача щодо адекватності ціни майна, за яку був вчинений його продаж у грудні 2019 року.

Поряд із наведеним суд вважає, що договір купівлі-продажу майна був вчинений з метою зменшення активів боржника без будь-якої розумної ділової мети та економічного обґрунтування на невигідних для нього умовах.

Оскільки оспорюваний правочин вчинений у грудні 2019 року (тобто за два роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (20.01.2022), це відповідно до приписів статті 42 КУзПБ ставить під сумнів справедливе задоволення вимог кредитора у справі про банкрутство ПП Райс-Рімбекс.

«Недійсність» за статтею 42 КУзПБ перш за все пов`язується з оцінкою дій боржника, виконання яких мало негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та неплатоспроможності, а наслідком правового регулювання за цією статтею є повернення у ліквідаційну масу майна боржника та унеможливлення боржником зловживаючи своїми правами, вчинення дій на шкоду кредиторам.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора

З огляду на викладене, враховуючи, що за оспорюваним договором купівлі-продажу, який укладено у період протягом двох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ПП Райс-Рімбекс, тобто у підозрілий період, при цьому за наявності значних боргових зобов`язань перед кредиторами, сумнівна низька ціна, за яку був здійснений продаж майна, судом установлено, що оспорюваний правочин було вчинено з метою уникнення задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом продажу за такими договорами, а відтак боржник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам його кредитора, в той час, як особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, а угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Усе вищезазначене свідчить про спрямованість волі ПП Райс-Рімбекс не на досягнення розумної ділової мети, а на виведення активів боржника та завдання йому збитків, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та порушення прав кредиторів.

Вибуття майна з володіння власника на підставі фраудаторного правочину свідчить про відсутність у нього волі на законне відчуження цього майна, оскільки за таким правочином воля власника спрямована не на правомірну реалізацію свого права власності, а на зловживання ним для досягнення неправомірної цілі - завдання шкоди кредиторам та безпідставне зменшення своїх активів.

Воля власника на відчуження майна може бути виражена виключно в рамках здійснення права власності. Тоді як у відносинах між боржником та його керівником, єдиним учасником (засновником) мало місце не здійснення права власності, а використання боржником свого права власності з іншою метою, яка не захищається позитивним правом.

Тому укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., унаслідок недобросовісних, та таких, що суперечать інтересам ПП Райс-Рімбекс, дій його керівника, єдиного учасника (засновника) ОСОБА_2 , а також укладення цього договору фактично в особистих інтересах такого учасника (засновника), свідчить про відсутність волі ПП Райс-Рімбекс як юридичної особи на відчуження нерухомого майна та споруд.

З урахуванням наведених правових норм та обставин справи суд дійшов висновку про те, що спірний правочин, підлягає визнанню недійсним.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на користь ПП Райс-Рімбекс вартості майна, відчуженого на підставі оспорюваного договору.

Доводи відповідача про те, що майно боржника було відчужене за оплатним правочином, ОСОБА_1 не є афілійованою особою до ПП «Райс-Рімбекс», не знав і не міг знати про фінансові труднощі пов`язані з його діяльністю, відхиляються судом, оскільки факт укладення боржником у підозрілий період правочину, за яким здійснено відчуження активів підприємства за ціною, що є значно нижчою за ринкову є самостійно безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним в порядку ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що укладення боржником спірного правочину від 28.12.2019 мало на меті здійснення розрахунків за наявним у боржника на дату укладення правочину податкового боргу перед ГУ ДПС у Сумській області та іншими кредиторами, а також відсутні докази здійснення боржником безпосередньо погашення кредиторської заборгованості за рахунок отриманих коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Аналогічний принцип міститься у ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якого недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, із матеріалів справи вбачається, що після того, як нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення «В» перейшло у фактичне володіння ОСОБА_1 , останній здійснив будівельну реконструкцію та фактично збудував новий об`єкт станцію технічного обслуговування автомобілів, який ввів в експлуатацію та використовує. На підтвердження зазначеного відповідач надав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації СМ № 63, виданої Виконкомом Охтирської міської ради, договір оренди земельної ділянки від 20.07.2020 з кадастровим номером :17:003:0131 площею 0,0407 га.

Право власності на новий об`єкт нерухомого майна; нежитлова будівля загальною площею 188,2 кв.м станція технічного обслуговування автомобілів, авто мийка, літ «А», технічна прибудова «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації СМ № 63, виданої Виконкомом Охтирської міської ради (реєстраційний номер об`єкта: 102).

Тому нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Перемоги, 106, приміщення літ. «В» (пожежне депо, площею 30,5 кв.м) станом на дату розгляду спору не існує внаслідок її знесення та будівництва нового об`єкта.

Як указано вище, у разі неможливості повернути до складу ліквідаційної маси майно, кредитор відшкодовує його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину, а відтак, відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість неповернутого майна за цінами, які існували станом на 28.12.2019.

Ураховуючи зазначені обставини, суд вважає, що у ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо відшкодування вартості відповідного рухомого майна.

Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалт-С» (сертифікат СОД № 1023/17 від 20.10.2017, Сертифікат СОД 107/2023 від 22.03.2023) виготовлено на замовлення арбітражного керуючого Жмакіної Н.В. довідку про орієнтовну вартість майна станом на дату вчинення оспорюваного правочину 28.12.2019, згідно якої ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «В» пожежне депо (фундамент цегла, стіни цегла, покрівля толь) площею забудови 30,5 кв.м, за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Перемоги, 106 складає 38505,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача вартості майна, що відчужено за договором від 28.12.2018.

Разом з цим суд вважає, що відповідач є добросовісним набувачем майна за спірним договором.

На підставі виписок з поточного рахунку ПП «Райс-Рімбекс» убачається, що 11.01.2020 на рахунок цього підприємства ОСОБА_1 сплачено 2040,00 грн за придбання основних засобів згідно з рахунком-фактурою СФ0000048 від 28.12.2019.

Таким чином, зважаючи на все вище встановлене та те, що ліквідатор наполягала на застосуванні реституції, до стягнення з відповідача підлягає сума коштів у розмірі 36465,00 грн (38505,00-2040,00).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом у повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 4962,00 грн, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 28.12.2019, між ПП «Райс-Рімбекс» та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення літ. «В», посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., реєстровий № 1591 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102).

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства Райс-Рімбекс (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Залізнична, буд. 44-А, ) 36465 грн (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень) та 4962 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні) судового збору.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 07.06.2023.

Суддя В.В. Яковенко