РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023Справа № 910/512/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання недійсним одностороннього правочину

Представники:

від позивача: Пушкар І.А.

від відповідача: Кулик О.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання недійсним односторонього правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані недотриманням відповідачем приписів законодавства щодо припинення зобов`язань відповідача перед позивачем шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог за Договором №012020/ у сумі 994 752,62 грн, з огляду на що позивач просить суд визнати недійсною з моменту вчинення заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.07.2022 №ТОВВИХ-22-8060.

Разом з позовом Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало клопотання про витребування доказів та розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву залишено без руху.

24.01.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 21.02.2023.

13.02.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про об`єднання справ № 910/512/23 та № 910/676/23 в одне провадження.

16.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

20.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив та заперечення на клопотання про витребування доказів та розгляд справи в закритому судовому засіданні.

21.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі.

У підготовче засідання 21.02.2023 прибули представники сторін.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду, у підготовчому засіданні 21.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 14.03.2023.

02.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення проти заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

07.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 14.03.2023 прибули представники сторін.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів та про розгляд справи у закритому судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Так, позивач просить суд витребувати у НАК «Нафтогаз України» належним чином засвідчені копії укладеної з ПАТ «Газпром» угоди про надання послуг з організації транспортування природного газу територією України від 30.12.2019 та листів ПАТ «Газпром» від 19.05.2022 № 05-499, від 01.07.2022 № 03-1812, від 14.07.2022 № 05-762 на адресу НАК «Нафтогаз України» та зважаючи, що в зазначеній угоді міститься конфіденційна інформація, здійснювати розгляд справи № 910/512/23 у закритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

У свою чергу приписами статті 8 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справ у господарських судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом. Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Суд зазначає, що позивачем всупереч ст. 81 ГПК України не надано доказів на підтвердження об`єктивної неможливості самостійно надати докази, які позивач просить суд витребувати в клопотанні та не вказано які саме обставини можуть підтвердити ці доказ, або аргументи, які вони можуть спростувати з огляду на предмет доказування в даній справі, відтак, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

Разом з тим, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, підстави для здійснення розгляду справи № 910/512/23 в закритому судовому засіданні, також, відсутні.

У підготовчому засідання 14.03.2023 судом без виходу до нарадчої постановив постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи в закритому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання позивача про об`єднання справ № 910/512/23 та № 910/676/23 в одне провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського процесуального кодексу України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак, суд звертає увагу, що нормою ч. 2 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок, об`єднати в одне провадження декілька справ за клопотанням учасника справи за позовами.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Проте, виконання передбачених ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завдань щодо своєчасного вирішення судом спору та ефективного захисту порушених прав позивача буде значно ускладнено у разі об`єднання в одне провадження зазначених справ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про об`єднання в одне провадження справ.

У підготовчому засіданні 14.03.2023 судом оголошено перерву до 11.04.2023.

У підготовче засідання 11.04.2023 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 02.05.2023.

У підготовче засідання 02.05.2023 прибули представники сторін. Представник відповідача подав клопотання про долучення доказів.

Розглянувши заяву відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Так, у заяві про зупинення провадження відповідач просить суд зупинити провадження у справі № 910/512/23 до ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/12377/22 та набрання таким рішенням законної сили, зважаючи на те, що в межах справи № 910/12377/22 будуть встановлені обставини виникнення грошових зобов`язань НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС з оплати вартості замовленої потужності за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ в сумі 191 819 424,99 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п. 4 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Так, суд зазначає, що зібрані в межах справи № 910/512/23 докази дозволяють встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а відтак, підстави для зупинення провадження відсутні, з огляду на що, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 02.05.2023 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.05.2023.

29.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 30.05.2023 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 30.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (оператор) та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (замовник) було укладено Договір транспортування природного газу №012020/, за умовами якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (п. 2.1. Договору).

У п. 2.8. Договору сторони дійшли згоди, що взаємовідносини між замовником (позивач) та оператором (відповідач) при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу ГТС. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до інформаційної платформи замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційної платформою, визначеного Кодексом.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг.

За умовами п. 8.1 Договору вартість послуг договірної потужності визначається виходячи з обсягу замовленої потужності замовника згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Вартість договірної потужності замовника, крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов?язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов?язків, на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця (п.8.2 Договору).

Відповідно до п. 9.6. Договору розбіжності щодо вартості щодобових небалансів підлягають врегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість добових небалансів, яку замовник зобов`язаний сплатити, визначаються за даними оператора.

Згідно з п. 11.4. Договору врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

Цей договір набирає чинності з дня його укладання, а в частині транспортування природного газу з 7:00 години 1 січня 2020 року (включно) на строк до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 17.1 Договору).

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено Додаткову угоду № 1 від 24.01.2020, Додаткову угоду № 2 від 17.04.2020, Додаткову угоду № 3 від 22.07.2020, Додаткову угоду № 4 від 29.10.2020, Додаткову угоду № 5 від 01.12.2020, Додаткову угоду № 6 від 22.11.2021 до Договору транспортування природного газу №012020/ від 30.12.2019.

Зокрема, Додатковою угодою № 5 від 01.12.2020 сторони виклали пункт 8.2. розділу VIII Договору в редакції вказаної додаткової угоди, згідно з якою послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей.

Додатковою угодою №6 від 22.11.2021 року до Договору транспортування природного газу №012020/ від 30.12.2019 року викладено п.8.2 Договору в новій редакції: «Вартість договірної потужності Замовника, крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов?язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов?язків, на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця.

Перерахунок вартості переривчастої потужності та/або потужності з обмеженнями за формулою розрахунку вартості відповідної потужності, яка була перервана, із застосуванням знижувального коефіцієнту.

Перерахунок вартості потужності з обмеженнями здійснюється щомісяця до 14 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг.

Оператор направляє рахунки-фактури на електронну адресу Замовника.

Послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов??язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов?язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п?ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей, крім випадків, передбачених цим пунктом.

У випадку якщо розподіл потужності на період газового місяця на переривчастій основі проводиться менше ніж за 5 банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись транспортування природного газу, замовник послуг транспортування зобов?язаний здійснити 100 % попередню оплату в розмірі вартості розподіленої потужності. При цьому така оплата має бути отримана оператором газотранспортної системи на його рахунок не пізніше ніж за три години до кінцевого строку подання номінації на першу газову добу відповідного газового місяця надання послуг транспортування.

Для послуг доступу до потужності на період однієї газової доби замовник зобов`язаний здійснити 100 % попередню оплату (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов?язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов?язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі не менше від вартості послуги доступу до потужності на період газової доби, яка планується для використання згідно з номінацією. При цьому така оплата має бути отримана оператором газотранспортної системи на його рахунок не пізніше ніж за три години до кінцевого строку подання номінації.

Замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов?язково вказувати номер Договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У разі якщо у платіжних дорученнях замовника не зазначено номер Договору, дату його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, оператор зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла в попередніх періодах».

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу лист № 24-1594/1.4-22 від 15.07.2022 «щодо недотримання параметрів якості природного газу у червні 2022 року», до якого додав Розрахунок (акт) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за параметром температури точки роси за вологою від 30.06.2022 № 06-22/012020//HAK на суму 994 752,62 грн та відповідний рахунок-фактуру від 15.07.2022 № 06-22/012020/.

У свою чергу, відповідач звернувся до позивача із Заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № ТОВВИХ-22-8060 від 31.07.2022 наступного змісту: «станом на 15.07.2022 існують грошові зобов?язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - Оператор ГТС) перед Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі НАК «Нафтогаз України») за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ на підставі Розрахунку (акту) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за параметром температури точки роси за вологою від 30.06.2022 № 06-22/012020//HAK в сумі 994 752,62 грн.

Станом на 15.07.2022 існують грошові зобов?язання НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та на підставі Додатку 1 до договору та рахунку на розподіл річної потужності №Рахунок/Рік 07.2022 в сумі 191 819 424,99 грн, строк виконання яких настав 23.06.2022.

Оператор ГТС на підставі та в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України повідомляє НАК «Нафтогаз України» про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог 994 752,62 грн грошових зобов?язань Оператора ГТС перед НАК «Нафтогаз України» за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та на підставі Розрахунку (акту) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за параметром температури точки роси за вологою від 30.06.2022 № 06-22/012020//HAK та 994 752,62 грн грошових зобов?язань НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та згідно Додатку 1 до договору та рахунку на розподіл річної потужності №Рахунок/Рік 07.2022.

Після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов?язання Оператора ГТС перед НАК «Нафтогаз України» за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та Розрахунком (актом) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за параметром температури точки роси за вологою від 30.06.2022 № 06-22/012020//НАК в сумі 994 752,62 грн та зобов?язання НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та Додатком 1 до договору і рахунком на розподіл річної потужності №Рахунок/Рік 07.2022 в сумі 994 752,62 грн вважаються припиненими.

Після здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаною заявою, залишок невиконаних грошових зобов?язань НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ та згідно Додатку 1 до договору і рахунку на розподіл річної потужності №Рахунок/Рік 07.2022 складатиме суму в розмірі 190 824 672,37 грн».

Позивач з такою заявою не погоджується та стверджує, що на момент зарахування був наявний спір між НАК «Нафтогаз України» та Оператором ГТС стосовно грошових зобов?язань у сумі 191 819 424,99 грн. щодо змісту, розміру та умов виконання цих зобов?язань, адже Компанія заперечувала наявність у неї грошових зобов?язань перед Оператором ГТС за договором від 30.12.2019 року № 6012020/ в сумі 191 819 424,99 грн.

НАК «Нафтогаз України» зазначає, що у результаті воєнної агресії російської федерації проти України низка об?єктів ГТС знаходиться на території, контрольованій російськими військами та окупаційною адміністрацією. Зокрема, дії російських окупантів призвели до форс-мажорних обставин та зупинки транзиту газу через ГВС «Сохранівка». У зв?язку з цим Оператор ГТС повідомив (листи від 10.05.2022 №ТОВВИХ-22-4607 та від 23.05.2022 №ТОВВИХ-22-5072), що через ГВС «Сохранівка» та прикордонну компресорну станцію «Новопсков», яка знаходяться на окупованій території Луганщини, з 07:00 11 травня 2022 року приймання газу до ГТС України у фізичній точці з?єднання «Сохранівка» здійснюватися не буде. Оголосивши обставину в точці «Сохранівка» форс-мажором, Оператор ГТС фактично зменшив обсяг своїх зобов?язань щодо надання послуг в точках входу на 29,6%.

Так, оскільки НАК «Нафтогаз України» не була згодна із розрахованою Оператором ГТС вартістю переривання потужності у сумі 382 415 512,44 грн (лист Оператора ГТС від 15.06.2022 №ТОВВИХ-22-6280) і наполягала на іншій сумі - 812 554 891,73 грн. (як переплата Оператору ГТС за ненадані у травні послуги, з яких 601 890 628,57 грн. за ненадані послуги щодо річних потужностей та 210 664 263,16 грн. за ненадані послуги щодо місячних потужностей), вона відмовилась від підписання актів наданих послуг, отриманих від Оператора ГТС за підсумками травня, та направила свої варіанти актів за послуги у травні на адресу Оператора ГТС (лист від 16.06.2022 № 24-1269/1.4-22).

Компанія також не погоджувалась із виставленим Оператором ГТС рахунком за червень 2022 року в сумі 2 393 906 818,39 грн., оскільки, вважала, що вартість потужності відповідно до запропонованих Компанією змін до Додатку 1 має складати 2 080 370 938,23 грн. Тож відмовилась від підписання актів наданих послуг, отриманих від Оператора ГТС за підсумками червня, та направила свої варіанти актів за послуги у червні на адресу Оператора ГТС (лист від 15.07.2022 № 24-1593/1.4-22).

Не погодилась Компанія і з виставленим Оператором ГТС (лист від 22.06.2022 № TOBBX-22-6580) рахунком за річні потужності за липень 2022 року в сумі 2 473 703 712,34 грн і сплатила вартість потужності відповідно до запропонованих Компанією змін до Додатку 1 у сумі 2 149 716 636,16 грн (п/д від 28.06.2022 №).

Відтак, за розрахунками Компанії, послуги Оператора ГТС за період травень, червень та послуги за липень (аванс) станом на 15.07.2022 сплачено повністю і розмір платежів становить (з урахуванням обставин форс-мажору): за травень №05-22/ТРАНЗИТ/РІК - 2 436 331 221,19 грн.; №05-22/ТРАНЗИТ/МІСЯЦЬ - 100 316 315,80 грн.; за червень - № 06-22/ТРАНЗИТ/РІК - 2 080 370 938,23 грн.; аванс за липень 07-22/ТРАНЗИТ/РІК - 2 149 716 636,16 грн.

Отже, позивач стверджує, що не має заборгованості перед Оператором ГТС щодо оплати зазначених вище послуг, адже правила та вимоги щодо оплатності послуг транспортування природного газу, складовою яких є послуга розподілу потужностей, застосовуються у разі надання відповідних послуг. За відсутності факту та доказів надання спірних послуг Оператор ГТС не має права та підстав стверджувати, що у Компанії є грошові зобов?язання у розмірі 191 819 424,99 грн з оплати таких послуг.

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати недійсним з моменту його вчинення односторонній правочин з припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений Оператором ГТС шляхом надіслання НАК «Нафтогаз України» заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.07.2022 № ТОВВИХ-22-8060.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що оспорюваний односторонній правочин відповідає як вимогам ст. 601 ЦК України, так і вимозі щодо безспірності вимог які зараховуються. Так, у межах спірних правовідносин у сторін утворилась заборгованість, яка є: зустрічною, оскільки кредитор за одним зобов?язанням є боржником за іншим і навпаки; однорідною, оскільки зустрічні вимоги у сторін є грошовими; за якою настав строк виконання, що безпосередно зазначено в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2022 № ТОВВИХ-22-8060 та не заперечується позивачем; безспірною. Зокрема, відповідач стверджує, що позивач всупереч умовам Договору, в односторонньому порядку та на власний розсуд (без будь-якого належного документального підтвердження в розумінні чинного законодавства України) здійснило оплату у меншому обсязі на точках виходу замовленої потужності аніж у тому, який був зазначений у Додатку 1 в період липня 2022 року. При цьому, у зв`язку з настанням та дією форс-мажорних обставин на КС «Новопсков» (точка входу Сохрановка), в період з червня по вересень 2022 року, ТОВ «Оператор ГТС України» не нараховувало НАК «Нафтогаз України» вартість замовленої потужності по вказаній точці входу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Згідно з частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частина друга стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя стаття 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 904/6248/19, від 02.02.2021 у справі № 904/5976/19 та постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).

Як встановлено судом, 30.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було укладено Договір транспортування природного газу №012020/, за умовами якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон) визначено, що газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (пункт 45 частини 1 статті 1 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу його дія поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу замовник послуг транспортування - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу.

Договір транспортування - це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій (пункт 1 глави 3 розділу І Кодексу).

За умовами пункту 7 глави 3 розділу I Кодексу оператор газотранспортної системи здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі, вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з пунктом 9 глави 1 розділу VIII Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

Таким чином, послуги доступу до потужності, фізичного транспортування, врегулювання добового небалансу - це складові послуги з транспортування природного газу, які надаються виключно на підставі договору транспортування.

Отже, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України, Законом, Кодексом, типовим договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 15 липня 2022 року в справі № 921/184/21.

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу IX Кодексу доступ до потужності надається лише замовникам послуг транспортування, які уклали з оператором газотранспортної системи договір транспортування.

За змістом абзацу 1 пункту 4 розділу IX Кодексу при наданні доступу до гарантованої потужності оператор газотранспортної системи зобов`язаний надавати право користування визначеним обсягом потужності на гарантованій (постійній) основі.

Протягом 5 робочих днів з дати отримання проекту про розподіл потужності замовник послуг транспортування повинен надати оператору газотранспортної системи підписаний з боку замовника розподіл потужності (пункт 4 глави 6 розділу IX Кодексу).

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу XI Кодексу номінації подаються замовниками послуг транспортування на відповідну добу в розрізі кожної точки входу/виходу. При цьому, природний газ, що перебуває в митному режимі митного складу, може подаватись/відбиратись виключно в точках входу/виходу на міждержавних з`єднаннях та/або точках входу/виходу до/з митного складу газосховища чи групи газосховищ.

За змістом пункту 2 глави 1 розділу ХІV Кодексу замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи вчиняє балансуючі дії виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій/реномінацій. При здійсненні таких дій оператору газотранспортної системи забороняється використовувати власний природний газ із газосховища.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ХІV Кодексу при розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги природного газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи.

Пунктом 7 глави 6 розділу XIV передбачено, що оператор газотранспортної системи розраховує обсяг добового небалансу для кожного портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу за кожну газову добу як різницю між алокаціями подач природного газу до газотранспортної системи та алокаціями відбору з газотранспортної системи (з урахуванням підтверджених торгових сповіщень).

Таким чином, складові послуги транспортування (доступ до потужності, фізичне транспортування, врегулювання добового небалансу) реалізуються сторонами договору не одночасно, а у порядку, визначеними розділами IX, XI , XIV Кодексу.

Як встановлено судом, відповідно до п.2.1 Договору, за цим Договором Оператор ГТС надає НАК «Нафтогаз України» послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а НАК «Нафтогаз України» сплачує Оператору ГТС встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Згідно п.2.7 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 17.04.2020, Додаток 1 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли НАК «Нафтогаз України» надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби. Додаток 2 є невід??ємною частиною Договору у випадку, коли НАК «Нафтогаз України» надається право використания потужності з обмеженнями, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби.

Відповідно до п.6.1 Договору, Оператор ГТС забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього Договору (розподія потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Судом встановлено, що між Оператором ГТС та НАК «Нафтогаз України» було підписано Додаток 1 до Договору. Положеннями п. 4.1 Договору передбачено, що НАК «Нафтогаз України» зобов`язано, в тому числі, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих послуг. Умовами Договору (п. 8.2 в редакції додаткової угоди № 5 від 01.12.2020) передбачено, що послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100% попередньої оплати у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватися доступ до потужностей, крім випадків, передбачених цим пунктом. Оператор ГТС направляє рахунки-фактури на електронну адресу замовника.

Положеннями вказаного пункту Договору також передбачено, що НАК «Нафтогаз України» сплачує Оператору ГТС вартість замовленої потужності, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору транспортування природного газу №012020/ від 30.12.2019 року листом №ТОВВИХ-22-6580 від 22.06.2022 року відповідач надіслав на адресу позивача Рахунок/Рік 07.2022 щодо оплати вартості замовленої потужності на суму 2 473 703 712,34 грн.

Крім того, на виконання умов Договору транспортування природного газу №012020/ від 30.12.2019 року листом №ТОВВИХ-22-8550 від 12.08.2022 року відповідач надіслав на адресу позивача Акт наданих послуг за липень 2022 року №07-22/ТРАНЗИТ/РІК на суму в розмірі 2 521 658 404,70 грн.

Як було зазначено вище, абзацом 8 пункту 8.2 Договору сторони погодили, що замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в розділі VIII договору, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

Судом також встановлено, що 29 червня 2021 року сторонами підписано та скріплено печатками Додаток № 1 до договору, яким Товариство та Компанія визначили об`єми гарантованої потужності на точках входу/виходу на добу. Зі змісту цього додатку вбачається, що потужність точки входу/виходу за період з 1 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року складає: точка входу "Суджа" - 77 200 000,00 куб.м на добу, точка входу "Сохрановка" - 32 400 000,00 куб.м на добу, точка виходу Ужгород/Великі Капушани - 69 100 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Дроздовичі" - 10 200 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Берегове" - 24 600 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Гребеники" - 4 500 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Олексіївка" - 1 200 000,00 куб.м на добу, точка входу "Каушани" та точка виходу "Орлівка/Ісакча" - 0 куб.м на добу.

Отже, підставою для оплати Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця є наявність підписаного сторонами додатку 1 до договору, яким встановлений відповідний обсяг замовленої позивачем потужності. Разом із цим, сторони погодили, що обов`язок з оплати вказаної послуги виникає у відповідача за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей (абзац 8 пункту 8.2 договору) і не залежить від додаткових дій Відповідача, зокрема, щодо надіслання рахунків на оплату, підписання актів надання послуг.

Стосовно доводів позивача про те, що між сторонами на момент зарахування був наявний спір стосовно грошових зобов`язань на суму 191 819 424,99 грн, так як у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (а саме неможливістю подальшого транспортування природного газу через ГВС «Сохранівка» до точок виходу з ГТС) розмір оплати послуги потужності потребує корегування, оскільки фактично послуги з транспортування природного газу в обсягах, що вказані в актах не надавались, суд зазначає, що у рахунку/Рік 07.2022 з оплати вартості замовленої потужності та в Акті наданих послуг за липень 2022 року №07-22/ТРАНЗИТ/РІК відповідач не нараховував плату за замовлену потужність по точці входу "Сохрановка". Крім того, листом від 10 травня 2022 року № 2784/17-22 відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин та зазначив, що з 15:00 газової доби 10 травня 2022 року номінації для транспортування газу через фізичну точку з`єднання "Сохрановка" на газову добу 11 травня 2022 року і на наступні газові доби до припинення обставин непереборної сили будуть відхилені, на підтвердження чого також надано сертифікат про форс-мажорні обставини №3100-22-0130 від 23.05.2022 року.

Таким чином, станом на 15.07.2022 існували грошові зобов`язання НАК «Нафтогаз України» перед Оператором ГТС за вказаним вище договором та на підставі Додатку 1 до договору та рахунку на розподіл річної потужності № Рахунок/Рік 07.2022 в сумі 191 819 424,99 грн.

Доказів відсутності вказаної заборгованості, або наявності заборгованості в іншому розмірі, позивачем не надано.

Отже, предметом зарахування зустрічних однорідних вимог позивача правомірно були визначені грошові зобов`язання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» в сумі 994 752,62 грн.

Таким чином, твердження позивача про те, що сума, яка була пред`явлена до сплати за надані послуги є необґрунтованою, не підтверджується жодними доказами та спростовується вищевикладеними обставинами.

Інші доводи позивача також не підтверджені належними доказами, та не є умовою, що виключає можливість для зарахування зустрічних однорідних вимог за оспорюваним правочином.

Разом з тим, обставина наявності та безспірності грошових зобов`язань Оператора ГТС перед НАК «Нафтогаз Україна» за Розрахунком (актом) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за параметром температури точки роси за вологою від 30.06.2022 № 06-22/012020//HAK на суму 994 752,62 грн сторонами не заперечується.

За приписами ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особам.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Положеннями ч. 5 ст. 202 ЦК України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, зважаючи на приписи статей 202 та 601 ЦК України, суд зазначає, що оспорювана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Відтак, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: тобто, боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому.

Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 року по справі №910/11116/19 уточнив висновки наступним чином: безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що односторонній правочин у формі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» від 31.07.2022 №ТОВВИХ-22-8060 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 994 752,62 грн відповідає вимогам статей 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, а відтак, правові підстави для визнання недійсною з моменту вчинення заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.07.2022 №ТОВВИХ-22-8060 відсутні, з огляду на що, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у справі № 910/512/23.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.06.2023

Суддя Ю.В. Картавцева