ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р. м. Львів Справа №914/2720/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М.Гриців

О.В.Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз Збут, б/н від 21.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/23 від 23.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21 лютого 2023 року (суддя Запотічняк О.Д., повний текст рішення складено 02.03.2023 м. Львів)

у справі №914/2720/22

за позовом Керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області, м. Львів в інтересах держави в особі позивача: Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз Збут, м. Львів

про визнання недійсними додаткових договорів до договору та стягнення 121 520,30 грн.

за участю представників учасників процесу:

прокуратура: Панькевич Р.В. прокурор відділу (довіреність від 19.05.2022);

від позивача: Пущинська Я.С. юрисконсульт (довіреність №5 від 02.01.2023);

від відповідача: Стернюк В.А. адвокат (довіреність від 28.12.2022 №Др-53-1222);

ВСТАНОВИВ:

28.10.2022 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області, м. Львів в інтересах держави в особі позивача Львівського обласного центру зайнятості до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз Збут про визнання недійсними додаткових договорів до договору та стягнення 121 520,30 грн.

Дана позовна заява мотивована тим, що додаткові угоди № 1 від 01.02.2021, № 2 від 01.03.2021 та № 3 від 31.03.2021, якими збільшено ціну за одиницю газу з 7200,00 грн з ПДВ до 7900,00 грн. з ПДВ, укладені, з порушенням істотних умов договору та вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягають визнанню судом недійсними. Внаслідок неправомірного збільшення ціни на газ, шляхом укладання спірних додаткових угод має місце переплата Львівським обласним центром зайнятості вартості газу на загальну суму 121 520,30 грн., що підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідач, в свою чергу заперечив позовні вимоги, вказавши, що щодо правових підстав для зміни ціни на газ та внесення таких змін до договору, відповідач зазначив, що ціни на газ для непобутових споживачів формуються, виходячи з ринкових цін на внутрішньому та зовнішніх ринках, з урахуванням щоденних коливань. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Щодо визнання додаткових угод недійсними, то відповідач зазначив, що визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, і не потребує визнання їх недійсними судом. Щодо підстав для звернення прокурора з позовною заявою для захисту інтересів держави, як зазначає відповідач, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22 позовні вимоги задоволено; визнано недійсним додаткові угоди №1 від 01.02.2021, №2 від 01.03.2021 та №3 від 31.03.2021 до договору про постачання природного газу №41АВ797-65-21/від 04.01.2021, укладені між Львівським обласним центром зайнятості та ТОВ «Львівгаз Збут»; стягнуто з ТОВ «Львівгаз Збут» на користь Львівського обласного центру зайнятості 121 520,30 грн.; стягнуто з ТОВ «Львівгаз Збут» на користь Львівської обласної прокуратури 9924,00 грн. судового збору.

Дане рішення мотивоване відсутністю документального підтвердження ціни на природній газ станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору; встановлення факту укладення оспорюваних додаткових угод до договору в порушення приписів пункту 2 частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", визнано наявними правові підстави для визнання недійсними оспорюваних додаткових угод № 1 від 01.02.2021, № 2 від 01.03.2021 та № 3 від 31.03.2021 до договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, у зв`язку із з порушенням приписів статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Щодо стягнення 121 520,30 грн., судом зроблено висновок, з врахуванням того, що за договором № 41АВ797-65-21/1 про закупівлю товарів від 04.01.2021, відповідач повинен був поставити позивачу 228,0 тис. куб.м природнього газу за ціною 7200,00 грн за 1000 куб.м. Однак, останній поставив замовнику фактично 152 474,833 м.куб. за cкоригованими цінами, що стали значно більшими за первинну ціну, відповідно до тендерної пропозиції. Відповідно, отримана відповідачем оплата в сумі 121 520,30 грн за товар є незаконною і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених прокурором вимог.

Представництво інтересів в даній справі прокурором мотивовано тим, що підставою для звернення останнього до суду в інтересах держави з даним позовом є очевидне порушення економічних інтересів держави, внаслідок укладення незаконного правочину, завдання шкоди у вигляді незаконних витрат місцевого бюджету що, на думку прокуратури, суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі позивача Львівського обласного центру зайнятості. Судом встановлено, що до моменту звернення прокурора з даним позовом до господарського суду, а також після подання прокурором позову, позивач не звертався до суду з позовом про повернення зайво сплачених сум за спірним договором. Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що дії Львівського обласного центру зайнятості свідчать саме про пасивність його поведінки, який, розуміючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, за відповідним захистом не звернувся. Відповідно судом першої інстанції зроблено висновок, що прокурор правомірно звернувся з даним позовом.

Відповідач ТОВ «Львівгаз Збут», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

- судом неправомірно застосовано до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем положення норми ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», які існували до їх виникнення , при цьому внесені зміни до договору були обґрунтованими, документально підтвердженими, а збільшення ціни відбулось з дотриманням ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на момент укладення додаткових договорів);

- також, скаржник зауважує, що інтереси держави повинні захищати насамперед компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може захищати інтереси держави;

- скаржник вважає також незаконною ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.01.2023 в даній справі якою відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Львівгаз Збут» від 24.01.2023 вх. №286/23 про призначення експертизи. Щодо даного то звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться різні довідки Львівської торгово-промислової палати, ДП «Держзовнішінформ» та інші з відомостями щодо зміни ціни на ринку природного газу у спірний період , в той час, як питання дійсної вартості природного газу у відповідний період, чи дійсно мало місце коливання ціни на газ у зазначений період, та у який бік (збільшення чи зменшення), в якому відсотковому відношенні, має фундаментальне значення для правильного вирішення судового спору та потребує спеціальних знань, без яких встановити відповідні обставини є неможливим.

Відповідно до цього просить, рішення Господарського суду Львівської області від 21.02.2023 у справі №914/2720/22 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач Львівський обласний центр зайнятості, у відзиві від 04.04.2023 №10-1201/23 вказує на те, що судом першої не враховано, що додатковим договором, укладеним Львівським обласним центром зайнятості №1 було визначено зростання ціни за 1000 куб. м. природного газу на 9,99% (1000 куб. м. -7919,28 грн.) , хоча фактичне коливання ціни на ринку було в сторону збільшення та становило 19,37% (довідка ЛТПП №19-09/82 від 29.01.2021). Додатковим договором №2 визначено зростання ціни за 1 куб. м. на 3,54 % (1000 куб. м. 8200 грн.) до попередньої ціни , хоча фактичне коливання ціни на ринку в сторону збільшення становило 8,54% (лист ДП «Держзовнішінформ» №122/153 від 25.02.2021). Зазначає, що до пропозицій про укладення додаткових договорів про збільшення вартості, з метою дотримання умов договору від 04.01.2001 №41АВ797-65-21/1, постачальником надавались відповідні розрахунки з калькуляцією вартості у відсотках , для підтвердження дотримання 10% межі пропонованих змін. Відтак, посилаючись на положення Методики розрахунку котирувальних цін та інших показників торгівлі на товарній біржі ТОВ «Українська енергетична біржа» , затвердженої протоколом котирувальної комісії від 09.02.2023 , ст. 14 п.1 пп.94 прим.1 Податкового кодексу України, ч.1 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати» наголошує , що при укладенні додаткових договорів №1 та №2 щодо зміни ціни товару між ТОВ «Львівгаз Збут» та Львівським обласним центром зайнятості, сума договору залишилась незмінною, тобто вимоги п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» було дотримано. В подальшому, зазначає, що укладаючи додатковий договір №3 сторонами було зменшено вартість природного газу на 3,65%. Тобто, загальна вартість збільшення за підсумками укладених додаткових договорів №1, 2, 3 (враховуючи зміни щодо зменшення ціни товару) становила 9,72% , тобто вважає, що в будь-якому випадку межу у розмірі 10% сторонами було дотримано. Зміна істотних умов договору про закупівлю природнього газу, в частині зміни ціни в договорі від 04.01.2021 №41АВ797-65-21/1, було проведено у передбачених законом випадках, однак рішенням Господарського суду Львівської області від 21.02.2023 про визнання додаткових договорів №1, 2, 3 недійсними, фактично повністю нівелюється право сторони на внесення змін до основного договору, що суперечить положенням ч.1 ст. 628, ч.2 632, , ч.ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України та п.2, 5 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Відповідно до цього, вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, не врахувавши порядок внесення змін сторонами до основного договору, який відповідав нормам законодавства та умовам договору.

Позивач Львівська обласна прокуратура, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що надані відповідачем довідки не підтверджують коливання цін на природний газ до укладення додаткових угод до договору, оскільки такі довідки лише констатують рівень цін станом на певні дати. Надані довідки не містять інформації саме, щодо коливання ціни на товар. Довідка не містить інформації про коливання цін на ринку (не наведено розрахунок вартості газу станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції , дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості вказаного товару на момент укладення договору, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни. Отже, прокурор вказує, що враховуючи відсутність документального підтвердження ціни на природній газ станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору; встановивши факт укладення оспорюваних додаткових угод до договору на порушення приписів п.2 ч.4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних додаткових угод №1 від 01.02.2021 , №2 від 01.03.2021 та №3 від 31.03.2021 до договору №41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, у зв`язку з порушенням приписів ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо подання позову, то вказує, що підставою звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є очевидне порушення економічних інтересів держави, внаслідок укладення незаконного правочину, завдання шкоди у вигляді незаконних витрат місцевого бюджету що, на думку прокуратури , суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі позивача Львівського обласного центру зайнятості.

Щодо відмови судом в призначенні експертизи, то вказує, що така призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування та не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування , а також, враховуючи суть спору, вважає, що відсутня необхідність у спеціальних знаннях , оскільки обов`язок доведення обставин, щодо коливання ціни товару та підтвердження їх відповідними доказами покладається саме на відповідача.

Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28 березня 2023 року у справі №914/2720/22 (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз Збут, б/н від 21.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/23 від 23.03.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22. Витребувано матеріали справи №914/2720/22 в Господарського суду Львівської області.

06.04.2023 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/2720/22.

В подальшому, ухвалою суду від 07.04.2023 розгляд справи №914/2720/22 призначено в судове засідання на 03 травня 2023 року о 10 год. 45 хв.

02.05.2023 на електронну адресу суду від скаржника поступило клопотання про призначення експертизи , б/н від 02.05.2023, згідно якого просить призначити експертизу в даній справі проведення якої доручити Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерта просить поставити наступні питання: якою була середньо ринкова ціна природного газу станом на дату укладення оспорюваних додаткових угод, а саме: станом на 01.02.2021, 01.03.2021, 31.03.2021? чи підтверджується факт коливання ціни природного газу на ринку при порівнянні його ціни в період з 04.01.2021 по 01.02.2021, в період з 01.02.2021 , 28.02.2021 та в період з 01.03.2021 по 31.03.2021? Якщо так, вказати в яку сторону (збільшення чи зменшення) та який відсоток збільшення або зменшення? Чи була можливість у Львівського обласного центру зайнятості придбати природний газ в період січень-березень 2021 за ціною нижчою ніж в оспорюваних додаткових договорах №1, №2, №3 до договору постачання природного газу №41 АВ797-65-21/1 від 04.01.2021? Витрати на проведення експертизи просить покласти на нього; зупинити провадження у справі №914/2720/22 до моменту закінчення експертизи.

02.05.2023 також на електронну пошту суду від скаржника поступило клопотання про зупинення провадження у справі №914/2720/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21. В обґрунтування даного клопотання, скаржник вказує, на те, що спірні правовідносини у наведених справах №914/2704/22 та №905/1907/21 є подібними у контексті підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі суб`єкта владних повноважень (чи може прокурор звертатись до суду в інтересах органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень та комунального закладу з вимогою про визнання укладеного правочину недійсним та стягнення коштів), а тому вважає, що метою єдності практики у даній категорії справ є усі підстави для зупинення провадження у справі №914/2704/22 до закінчення перегляду справи №905/1907/21.

З підстав викладених в ухвалі суду від 03.05.2023 розгляд справи відкладено в судове засідання на 24 травня 2023 року.

В судове засідання 24.05.2023 з`явились представники учасників процесу та прокурор .

Щодо клопотання про призначення експертизи в даній справі, то судова колегія вказує, наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

- для з`ясування обставин справи, що мають значення для справи , необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- - жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності , або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Проаналізувавши клопотання скаржника в сукупності з матеріалами справи, суд апеляційної інстанції встановив, що поставлені скаржником в клопотанні питання №1 та №2 є оціночними, а отже, суд на підставі поданих доказів зобов`язаний надати правову оцінку доказу щодо його належності і допустимості, а відтак зробити висновок щодо коливання ціни і необхідності укладення додаткових угод. Без надання правової оцінки доказу експерт не може робити висновок. Суд повинен зазначити якими документами слід керуватися при проведенні експертизи, тобто надати оцінку доказу до прийняття рішення, що є недопустимим. Належність і допустимість кожного доказу буде з`ясовуватися при дослідженні доказів у процесі розгляду справи тому на ці питання відповідь має надати суд. При цьому, третя питання не стосується предмету спору і відповідь на нього не входить в предмет доказування.

Відтак з врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що в даній справі не потрібні спеціальні знання для дослідження необхідності укладення спірних додаткових угод , у зв`язку з чим в клопотанні про призначення експертизи слід відмовити.

Щодо клопотання скаржника про зупинення провадження в даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21, судова колегія зауважує наступне.

У відповідності до п.7 ч.1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи , а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судова колегія проаналізувавши обставини в справі № 914/2720/22 та №905/1907/21 прийшла до висновку, що такі не є подібними, а відтак в задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній справі ухвалила відмовити.

В судовому засіданні 24.05.2023 представник сторін та прокурор підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзивах на неї.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників учасників процесу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

На виконання положень Закону України «Про публічні закупівлі», 04.01.2021 Львівський обласний центр зайнятості та Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» (відповідач, постачальник за договором) уклали договір постачання природного газу №41АВ797-65-21/1, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.3. договору річний плановий обсяг постачання газу до 228,0 тис м3; ціна за 1000 куб метр природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги замовленої потужності з ПДВ становить 7200,00 грн (пункт 3.3 договору); загальна сума договору становить 1 641 600, 00 грн (пункт 3.8. договору).

Згідно з п. 11.6 договору усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

У подальшому, між споживачем (Львівським обласним центром зайнятості) та постачальником (ТзОВ «ЛЬВІВГA3 ЗБУТ») 01.02.2021 укладено додаткову угоду №1 до Договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, без зміни суми договору (із одночасним зменшенням кількості одиниць товару до 207,29 тис.куб.м), а саме ціна газу становить 7919,28 грн з ПДВ за 1000 куб.м, та включає у себе вартість доступу до потужностей споживачем.

01.03.2021 укладено додаткову угоду №2 до Договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, без зміни суми договору (із одночасним зменшенням кількості одиниць товару до 201,85 тис.куб.м), а саме ціна газу становить 8200,00 грн з ПДВ за 1000 куб.м, та включає у себе вартість доступу до потужностей споживачем.

31.03.2021 укладено додаткову угоду №3 до Договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, при цьому зменшено ціну за одиницю товару до 7900,00 грн з ПДВ за 1000 куб.м, зі зміною суми договору - 1609 440,15 грн.

Також між сторонами укладено додаткові угоди № 4, 5 , 6 однак вони застосовані не були під час виконання умов договору, оскільки у квітні 2021 газопостачання було припинено у зв`язку із закінченням опалювального сезону.

Зміна ціни в сторону збільшення/ зменшення за одиницю товару обґрунтована такими документами:

- ціновою довідкою Львівської торгово-промислової палати № 19-09/82 від 29.01.2021, в якій зазначено, що згідно з даними офіційного веб-сайту ТБ «Українська енергетична біржа» середньозважена ціна на природний газ (по всіх умовах оплати) за результатами укладених угод станом 31.12.2020, на грудень 2020 року становить 6329,75 грн, а станом на січень 2021 7578,55 грн, тому величина зміни +19,73 %;

- довідкою ДП «Держзовнішінформ» №122/15.3 від 25.02.2021, в якій зазначено, що станом на 01.02.2021 згідно з даними офіційного веб-сайту ТБ «Українська енергетична біржа» середньозважена ціна на природний газ (по всіх умовах оплати) у лютому 2021 року становить 8209,79 грн;

- витяг з сайту «Українська енергетична біржа» де зазначено, що станом на 01.03.2021 середньозважена ціна на природний газ (по всіх умовах оплати) у березні 2021 року становить 7626,50 грн;

Також, згідно актів здачі-прийняття ТОВ «Львівгаз Збут» поставив позивачу природний газ загальним обсягом 104 232,8 куб.м., а саме: - згідно акту здачі-прийняття № ЗЛВ81017540 від 28.02.2021 поставлено природного газу загальним обсягом 46 192,68 куб.м. на суму 378 779,98 грн; - згідно акту здачі-прийняття № ЗЛВ81025260 від 31.03.2021 поставлено природного газу загальним обсягом 38 09,01 куб.м. на суму 300 950,58 грн; - згідно акту здачі-прийняття № ЗЛВ81032824 від 30.04.2021 поставлено природного газу загальним обсягом 19 945,11 куб.м. на суму 157 566,37 грн.

За передбаченими додатковими угодами цінами, Львівський обласний центр зайнятості сплатив на рахунок ТОВ «Львівгаз Збут» вартість природного газу на загальну суму 1 219 339,10 грн з ПДВ.

Як вказує прокурор, викладені вище обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про те, що ТОВ «Львівгаз Збут», з метою одержання перемоги у відкритих торгів, штучно занижено вартість за одиницю природного газу, яку після укладення основного договору безпідставно збільшено шляхом підписання додаткових угод. Додаткові угоди №1 від 01.02.2021, №2 від 01.03.2021, №3 від 31.03.2021 якими збільшено ціну за одиницю газу з 7 200,00 грн з ПДВ до 7919,28 грн з ПДВ, укладені з порушенням істотних умов договору та вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягають визнанню судом недійсними. А надмірно сплачені споживачем кошти в сумі 121 520,30 грн внаслідок неправомірного збільшення цін на газ шляхом укладання спірних додаткових підлягають до стягнення з відповідача.

З даними доводами, погодився Господарський суд Львівської області, прийнявши рішення 21.02.2023 в користь прокуратури, з чим не погодився відповідач.

При перегляді рішення Господарського суду Львівської області від 21.02.2023 у справі №914/2720/22, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є очевидне порушення економічних інтересів держави внаслідок укладення незаконного правочину, завдання шкоди у вигляді незаконних витрат місцевого бюджету що, на думку прокуратури, суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі позивача Львівського обласного центру зайнятості.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що до моменту звернення прокурора з даним позовом до господарського суду, а також після подання прокурором позову, позивач не звертався до суду з позовом про повернення зайво сплачених сум за спірним договором.

Отже, таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що дії Львівського обласного центру зайнятості свідчать саме про пасивність його поведінки, який, розуміючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, за відповідним захистом не звернувся.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що у цій справі орган прокуратури не здійснює повноважень, щодо управління майном, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, натомість просить визнати недійсними додаткові угоди та повернути позивачу Львівському обласному центру зайнятості, зайво сплачені кошти внаслідок недотримання законодавства у сфері публічних закупівель.

У відповідності до вимог частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У даній справі, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" зайвою сплатою коштів відповідачу з Державного бюджету України.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів та обставин справи вбачається, що протягом досить тривалого часу (розумного строку) позивач знав про порушення його прав та не звертався до суду за захистом таких, що є підставою вважати про нездійснення захисту інтересів держави.

Отже, за таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівського обласного центру зайнятості та належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та неналежного здійснення такого захисту позивачами в частині визнання недійсними трьох спірних додаткових угод.

Предметом спору в даній справі є наявність чи відсутність підстав для визнання недійсними додаткових угод №1 від 01.02.2021, №2 від 01.03.2021 та №3 від 31.03.2021) до договору №41АВ797-65-21/1 на спостачання природного газу від 04.01.2021 укладених Львівським обласним центром зайнятості та ТОВ «Львівгаз Збут».

Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Отже, відповідно до цього, судом першої інстанції вірно відмічено, що Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 41 Закону.

При цьому, Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак, як вірно відмічено судом першої інстанції, постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Відповідно до цього, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Матеріалами справи встановлено, що станом на момент підписання договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021 сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до обставин справи, необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни товару (природного газу) на європейському хабі, у зв`язку із збільшенням ціни ринку в Україні, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано інформаційні довідки Львівської торгово-промислової палати та ДП «Держзовнішінформ».

У відповідності до вимог ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставитни , які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Наявні в матеріалах довідки, які надані відповідачем не підтверджують коливання цін на природній газ до укладення додаткових угод до договору, оскільки такі довідки лише констатують рівень цін станом певні дати. Надані довідки не містять інформації саме, щодо коливання ціни на товар. Довідка не містить інформації про коливання цін на ринку (не наведено розрахунок вартості газу станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення).

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості вказаного товару на момент укладення договору, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що самі по собі дані, викладені у цінових довідках, не можуть підтверджувати наявність/відсутність коливання ціни станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору.

Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно відмічено, що беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Крім того, суд вважає, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Отже, відповідно до цього, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що Львівський обласний центр зайнятості, який мав беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів, щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписав спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1 куб. м газу збільшилась, а обсяг поставки газу за договором зменшився, в порушення ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» . Даного не спростовано скаржником в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, з врахуванням вищенаведеного , судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що враховуючи відсутність документального підтвердження підвищення ціни на природній газ станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору; встановивши при цьому факт укладення оспорюваних додаткових угод до договору на порушення приписів пункту 2 частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", наявні правові підстави для визнання недійсними оспорюваних додаткових угод № 1 від 01.02.2021, № 2 від 01.03.2021 та № 3 від 31.03.2021 до договору № 41АВ797-65-21/1 від 04.01.2021, у зв`язку із з порушенням приписів статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також судоми першої інстанції вірно відмічено про незначний проміжок між датою укладення договору на закупівлю та датою укладення додаткової угоди № 1 до договору на закупівлю: договір про закупівлю укладений 04.01.2021, додаткова угода № 1 до нього - 01.02.2021 року, № 2 01.03.2021 та № 3 30.03.2021.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статтей 669, 670 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором, тобто і поставка газу, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного договору.

Пунктом 3.3 договору на постачання природного газу № 41АВ797-65-21/ від 04.01.2021 сторони визначили, що вартість 1 тис.м. куб. газу у складає 7200,00 грн.

При цьому, матеріалами справи підтверджується поставка позивачу природного газу у кількості 152 474,833 м.куб. на суму 1 219 339,10 грн та їх оплату у повному обсязі.

Відповідно до цього, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що за договором № 41АВ797-65-21/1 про закупівлю товарів від 04.01.2021 відповідач повинен був поставити позивачу 228,0 тис. куб.м природнього газу за ціною 7200,00 грн за 1000 куб.м.

Однак, останній поставив замовнику фактично 152 474,833 м.куб. за cкоригованими цінами, що стали значно більшими за первинну ціну відповідно до тендерної пропозиції.

Відповідно, судом першої інстанції вірно вказано, що отримана відповідачем оплата в сумі 121 520,30 грн за товар,підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених прокурором вимог.

Щодо посилання скаржника на неправомірність ухвали Господарського суду Львівської області від 24.01.2023 в даній справі, то суд апеляційної інстанції вказує наступне:

Як вказано було вище, предметом спору в даній справі є виключно вимоги, щодо визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення відповідних коштів , у зв`язку з недотриманням в момент укладення вимог п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано з посиланням на ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», ст. ст. 74, 76, 86 ГПК України, що в даній справі не потрібні спеціальні знання для дослідження необхідності укладення спірних додаткових угод, а відтак правомірно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 09.11.2022 у справі №909/433/21.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Львівгаз Збут» - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та судові витрати на правову допомогу слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз Збут, б/н від 21.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/23 від 23.03.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21 лютого 2023 року у справі №914/2720/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ТОВ «Львівгаз Збут».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/2720/22 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич