ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"05" червня 2023 р. Справа № 924/1112/21 (686/29512/21)

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Загродській М.А., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , м. Дунаївці Хмельницької області

до Колективного підприємства "Цивільжитлобуд", м. Хмельницький

про визнання права власності на частку в об`єкті будівництва - житловому комплексі

в межах справи

за заявою Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого структурного підрозділу - Головного управління ДПС у Хмельницькій області, м. Хмельницький

до Колективного підприємства "Цивільжитлобуд", м. Хмельницький

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Представники сторін:

від позивача: Ткачук В.Д. - представник згідно довіреності №609 від 12.03.2019;

від відповідача: не з`явились;

від кредитора: Афанас`єва Ж.Л. - представник згідно довіреності №09/12/81 від 01.05.2023 (в судовому засіданні 23.05.2023 в режимі відеоконференції поза межами суду)

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

09.12.2021 на адресу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до КП "Цивільжитлобуд" про визнання за нею майнових (речових) прав на частку в об`єкті будівництва житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді повністю проплаченої нею квартири АДРЕСА_2 , що розташована на четвертому поверсі і складається із двох кімнат, кухні, коридору та інших допоміжних приміщень.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.12.2021 (суддя Крамар С.І.) відкрито провадження у справі про банкрутство Колективного підприємства "Цивільжитлобуд", введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Матущака В.І., призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 04.05.2022 закінчено попереднє засідання, визнано грошові вимоги кредиторів, визначено дату проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів, призначено підсумкове засідання суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17.05.2022, яка залишена без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.08.2022, передано цивільну справу №686/29512/21 за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства "Цивільжитлобуд" про визнання майнових прав на об`єкт будівництва Господарському суду Хмельницької області для розгляду в межах справи №924/1112/21.

Ухвалою від 17.01.2023 господарським судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1112/21(686/29512/21) в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 05.04.2023 постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, у якій суд прийняв до розгляду заяву від позивача про зміну предмету позову. У заяві ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на частку в об`єкті будівництва - житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що розташована на четвертому поверсі і складається із двох кімнат, кухні, коридору та інших допоміжних приміщень.

19.04.2023 у судовому засіданні суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, в якій, відповідно до ст.185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що ним виконано усі умови договору від 18.07.2008 року, однак відповідач ухиляється від обов`язку з передачі йому необхідних для реєстрації права власності на квартиру документів, що унеможливлює реалізацію його прав та охоронюваних законом інтересів. Зазначив, що право на звернення до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів виникло у нього лише з моменту прийняття будинку в експлуатацію згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 04 липня 2019 року та Сертифікату серії ХМ № 16219 І 981224 від 17.07.2019 року.

Відповідач - Колективне підприємство "Цивільжитлобуд", м.Хмельницький відзив на позовну заяву не подав.

Кредитор - ПАТ "Промінвестбанк" м.Київ у судовому засіданні зазначив, що проти позовних заперечує. Посилається на пропуск позивачем строків позовної давності.

Інші кредитори у справі про банкрутство Колективного підприємства "Цивільжитлобуд", м.Хмельницький письмових пояснень - позиції щодо заявлених ОСОБА_1 , м.Дунаївці Хмельницької області позовних вимог суду не подали.

Розпорядник майна боржника - арбітражний керуючий Матущак В.І. зазначив, що будь-які документи бухгалтерського обліку йому боржником не передавалися. При проведенні інвентаризації в процесі розпорядження майном спірний об`єкт не досліджувався через відсутність інформації.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін справи та учасників справи про банкрутство про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка представників сторін та учасників справи про банкрутство не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

18 липня 2008 між КП "Цивільжитлобуд" (Підприємство) та ОСОБА_1 , м.Дунаївці (Громадянин) укладено Договір.

Згідно п.1.1 договору, за даним договором Громадянин доручає Підприємству замовити та/або виконати за рахунок Довірителя комплекс робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 .

Згідно п.1.2 договору, доручення за даним договором включає весь комплекс будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних, проєктних робіт, необхідних для будівництва квартири, як частини багатоквартирного житлового будинку, згідно технічних, економічних та інших характеристик квартири та будинку в якому вона знаходиться, викладених в техніко-економічних обґрунтуваннях проєкту будівництва, проєктній документації.

Для виконання підприємством прийнятого доручення (п.п.1.1,1.2 даного договору) Громадянин передає Підприємству в порядку визначеному даним договором грошові кошти, які не переходять у власність або в довірчу власність Підприємства, а спрямовуються на виконання доручення. При одержанні підприємством грошових коштів від Громадянина у Підприємства виникає боргове зобов`язання, яке погашається Підприємством шляхом передачі Громадянину документів для оформлення права власності на квартиру (п.1.3 договору).

Плановий термін закінчення будівництва і здачі Будинку в експлуатацію - 2009 рік (п.1.4 договору).

Згідно п.2.1 договору на виконання доручення Громадянин зобов`язався передати Підприємству грошові кошти в розмірі, який дорівнює загальній вартості будівництва квартири, що попередньо становить 322400 грн. При розрахунковій вартості будівництва 1 кв.м. загальної площі квартири 5000 грн.

У п.3.1 договору зазначено, що громадянин повністю розрахувався, тому вартість квартири є остаточною.

Підприємство зобов`язалось використовувати грошові кошти довірителя виключно на виконання своїх зобов`язань за даним договором (п.5.1 договору).

Підприємство зобов`язалось після прийняття будинку в експлуатацію передати Громадянину документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру та все обладнання, одержане у зв`язку з виконанням доручення (п.5.4 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно квитанцій №321 від 25.07.2008, №376 від 17.07.2008 ОСОБА_1 , м.Дунаївці сплатила відповідачу 322400 грн.

Квартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 введено в експлуатацію згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 04 липня 2019 року та Сертифікату серії ХМ № 16219 І 981224 від 17.07.2019 року.

08.11.2021 ОСОБА_1 , м.Дунаївці звернулась до КП "Цивільжитлобуд" з листом про здійснення дій на виконання п.5.4 договору. Відповідач відповіді не надав, зобов`язань не виконав.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2019 у справі №686/29527/18 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , право на володіння якою належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та збудованій КП "Цивільжитлобуд" ( м.Хмельницький, вул.Кам`янецька, 47), шляхом тимчасового позбавлення права на її відчуження, розпорядження та користування з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вищевказаного майна.

В ухвалі зазначено, що "слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0006924 від 28.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 18.01.2012 року по 18.08.2015 року невстановлена особа, діючи з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, перебуваючи на території м.Хмельницького, шляхом обману, під приводом зміни проєктної та дозвільної документації на житлові будинки АДРЕСА_4 , заволоділа грошовими коштами власників квартир вказаних багатоповерхових будинків на загальну суму 455755 грн., чим, своїми умисними діями, завдала потерпілим шкоди у великих розмірах.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що службовими особами КП "Цивільжитлобуд" протягом вищевказаного періоду укладено договори пайової участі із фізичними особами, предметом яких було будівництво та передача в експлуатацію житлових приміщень багатоквартирних будинків за адресою: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 . У зазначених договорах на момент їх укладання зазначалась повна вартість будівництва та сума до сплати за реквізитами КП "Цивільжитлобуд", а також обов`язки забудовника, серед яких встановлення обладнання газопостачання, електропостачання, водопостачання тощо.

Проте, після здачі будинку в експлуатацію, службовими особами КП "Цивільжитлобуд" складались та пропонувались пайовикам для підписання додаткові договори до основного договору під приводом зміни проєктної та дозвільної документації, а також проведеною зміною нумерації квартир житлового будинку, при цьому основні договори у власників витребовувались, натомість видавались нові договори, в яких зазначалась інша сума до сплати.

Таким чином, в діях службових осіб КП "Цивільжитлобуд" вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 12.12.2019 року (вх.1391/23 від 12.12.2019) до слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_1 - інвестора будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 про збереження майна (квартири АДРЕСА_6 ) про накладання арешту на майно потерпілого, з підстав можливого відчуження квартири керівником КП "Цивільжитлобуд" ОСОБА_2 на користь третіх осіб".

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага .

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і щодо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі "Броньовські проти Польщі", заява №31443/96, пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України", заява №10972/05, пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року, заяви №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, легітимні очікування та майнові права (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії", заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви "S. v. the United Kingdom", №10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява №44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга №66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що правомірні очікування підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30 січня 2013 року №6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як право очікування, яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині другій статті 331 ЦК України зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Правовідносини сторін договору про фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулюються Законом України від 19 червня 2003 року №978- IV "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон №978- IV ) та Законом України від 18 вересня 1991 року №1560-ХІІ "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закон №1560-ХІІ).

Відповідно до частини п`ятої статті 7 та статті 4 Закону №1560-ХІІ інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).

У статті 2 Закону № 978- IV вказано, що об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник, зокрема, подає: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об`єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо) (у разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав); довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва (у тому числі шляхом купівлі-продажу майнових прав); технічний паспорт на об`єкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва): документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції (у разі проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна); документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна його адреса не змінилася) (пункт 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868).

У пункті 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка інвестування в об`єкти будівництва та визначення новоствореного майна як об`єкта захисту права, відмінного від майнових прав на етапі укладення договорів про інвестування в будівництво, які мають різні назви, повинні тлумачитися на користь тієї особи, права якої порушено.

Практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується й Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц (провадження №14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі №1609/6643/12 (провадження №14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі №522/102/13-ц (провадження №14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі №1609/6645/12 (провадження №14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі №761/3428/15-ц (провадження №14-268цс19).

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, Справа №344/16879/15-ц ).

Судом встановлено, що будівництво житлового комплексу за адресою: вул.Інститутська, 6-Б в м.Хмельницькому завершено, що підтверджується актом готовності об`єкта до експлуатації від 04 липня 2019 року та Сертифікатом серії ХМ № 16219 І 981224 від 17.07.2019 року.

Згідно укладеного між КП "Цивільжитлобуд" (Підприємство) та ОСОБА_1 , м.Дунаївці договору від 18 липня 2008 ОСОБА_1 доручила Підприємству замовити та/або виконати за рахунок Довірителя комплекс робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 .

Згідно п.2.1 договору на виконання доручення Громадянин зобов`язався передати Підприємству грошові кошти в розмірі, який дорівнює загальній вартості будівництва квартири, що попередньо становить 322 400грн. При розрахунковій вартості будівництва 1 кв.м. загальної площі квартири 5000 грн.

У п.3.1 договору зазначено, що Громадянин повністю розрахувався, тому вартість квартири є остаточною.

Підприємство зобов`язалось використовувати грошові кошти довірителя виключно на виконання своїх зобов`язань за даним договором (п.5.1 договору).

Підприємство зобов`язалось після прийняття будинку в експлуатацію передати Громадянину документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру та все обладнання одержане у зв`язку з виконанням доручення (п.5.4 договору).

Згідно квитанцій №321 від 25.07.2008, № 376 від 17.07.2008 ОСОБА_1 , м.Дунаївці сплатила відповідачу 322 400,00грн.

08.11.2021 ОСОБА_1 , м.Дунаївці звернулась до КП "Цивільжитлобуд" з листом про здійснення дій на виконання п.5.4 договору. Відповідач ухилився від надання відповіді інвестору, визначених договором зобов`язань не виконав, що розцінюється судом як оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, який не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Судом встановлено відсутність доказів набуття права власності на спірну квартиру за іншою особою та про державну реєстрацію таких прав. Право власності на вказану квартиру, окрім позивачки, не могла набути інша особа, оскільки майнові права на неї перейшли до ОСОБА_1 , м.Дунаївці за договором від 18 липня 2008, укладеним між нею та КП "Цивільжитлобуд".

Ураховуючи особливість перетворення права на майнові права у право на новостворений об`єкт нерухомого майна, саме інвестор є першим власником за договором купівлі-продажу майнових прав на певне нерухоме майно, яке фактично існує, однак набуває формальних ознак об`єкта цивільних прав лише після його державної реєстрації. (Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21).

ОСОБА_1 , м.Дунаївці, з посиланням на вимоги статті 392 ЦК України, просить визнати за нею право власності на на частку в об`єкті будівництва - житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що розташована на четвертому поверсі і складається із двох кімнат, кухні, коридору та інших допоміжних приміщень, яка в повному обсязі нею проінвестована. Тобто в цьому випадку вимога про визнання права власності заявлена на підтвердження реальності його існування.

Позивачка має обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права - отримання новозбудованої квартири у власність. Позов ОСОБА_1 спрямований на захист її права на новозбудовану квартиру, яке оспорюється відповідачем. Способом захисту позивачка обрала визнання за нею такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України.

Суд вважає, що визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав сторони - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію, який не визнає права покупця на цю збудовану квартиру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа №344/16879/15-ц) дійшла висновку, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (Сторона 1) та особою, яка такі права придбала (Сторона 2) у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте Сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі Стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої Сторона 2 сплатила в повному обсязі, та не визнає права Сторони 2 на цю збудовану квартиру.

Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в тих випадках, коли об`єкт нерухомості вже збудований та прийнятий в експлуатацію, проте покупцем не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем права покупця на цю збудовану квартиру може мати місце звернення до суду з вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.

Суд вважає, що інший спосіб захисту, зокрема зобов`язання відповідача після прийняття будинку в експлуатацію передати ОСОБА_1 документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру та все обладнання одержане у зв`язку з виконанням доручення (п.5.4 договору) для стягувача не потягне поновлення порушеного права. ОСОБА_1 здійснено всі заходи щодо поновлення своїх прав у зобов`язальному правовідношенні, водночас такого захисту вона не отримала.

Позивачка позбавлена іншого способу реалізувати свої права на квартиру, ніж визнання цього права в судовому порядку, а тому обраний нею спосіб судового захисту у спірних правовідносинах є ефективним, універсальним і застосовним до спірних правовідносин. Спосіб захисту права власності, передбачений статтею 392 ЦК України, є таким, що найбільш повно відновлює порушені права позивачки.

Суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на квартиру як новостворене майно у зв`язку з повним та належним виконанням нею умов договору, тому невизнане відповідачем право позивачки на спірну квартиру підлягає захисту на підставі статті 392 ЦК України шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на частку в об`єкті будівництва - житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що розташована на четвертому поверсі і складається із двох кімнат, кухні, коридору та інших допоміжних приміщень.

Доводи кредитора - ПАТ "Промінвестбанк" м.Київ про пропуск позивачем строків позовної давності судом не приймаються до уваги, оскільки право на звернення до суду за захистом цивільних прав та інтересів виникло у позивача лише з моменту прийняття будинку в експлуатацію згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 04 липня 2019 року та Сертифікату серії ХМ №16219 І 981224 від 17.07.2019 року. Крім того, у відповідності до п.3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ПАТ "Промінвестбанк" м.Київ не є стороною у даному спорі, що вирішується господарським судом.

Враховуючи викладені судом доводи та обставини справи позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на частку в об`єкті будівництва - житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що розташована на четвертому поверсі і складається із двох кімнат, кухні, коридору та інших допоміжних приміщень.

Стягнути з Колективного підприємства "Цивільжитлобуд" (29000, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 47; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 836,00грн (чотири тисячі вісімсот тридцять шість гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.06.2023.

Суддя С.І. Крамар

Віддруковано 9 прим.:

1- до справи;

2,3 - позивачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_7 ) надіслати на ел. адресу представнику Ткачуку В.

4, 5 - кредитору - ДПС України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8)

в особі ГУ ДПС у Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 17) надісл. на е-пошту

6 - боржнику (відповідачу) КП "Цивільжитлобуд" (29000, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд.47) надіслати реком. з повідом.;

7 - арбітражному керуючому Матущаку В.І. ( АДРЕСА_9 ) надісл. реком. з повідом.

8 - ПАТ "Промінвестбанк" (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 8) надісл. на е-пошту

9 - МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" (29000, м. Хмельницький, вул. Чорнобрового, 5) надісл. реком.