ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2125/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_1.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" - Коломійчук А.С., Каназірський Ю.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023, прийняте суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, повний текст складено 20.02.2023,

у справі №916/2125/22

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", в якому просив зобов`язати відповідача повідомити позивачу вартість його частки (станом на 30.06.2022), що визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", пропорційно до розміру частки ОСОБА_1 , яка складає 2,49%, надати її обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неповідомлення відповідачем вартості частки ОСОБА_1 , ненадання її обґрунтованого розрахунку і копій документів, необхідних для розрахунку вартості частки останнього, є порушенням прав позивача (як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", який вийшов з даного товариства) та імперативних вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 05.09.2022 відкрито провадження у справі №916/2125/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 (суддя Погребна К.Ф.) позов задоволено повністю; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" повідомити ОСОБА_1 вартість його частки (станом на 30.06.2022 року), що визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" пропорційно до розміру його частки, яка складає 2,49%, надати її обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2481 грн.

Судове рішення мотивоване протиправністю неповідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" позивачу, як колишньому учаснику даного товариства, вартості його частки, а також ненадання останньому обґрунтованого розрахунку вартості цієї частки та копій документів, необхідних для її розрахунку, що зумовило порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" з 01.02.2022, між тим під час звільнення позивач не передав жодних документів і відомостей, за які був відповідальний згідно з вимогами чинного законодавства, ні новому директору товариства відповідача, ні загальним зборам вказаного товариства, при цьому також виявилось, що низка належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Колос" об`єктів нерухомого майна і сільськогосподарської техніки були самовільно захоплені та використовуються позивачем, а права користування земельними ділянками орієнтовною площею 1500 га були протиправно переоформлені на фермерське господарство позивача та його дружини, у зв`язку з чим на теперішній час визначити вартість частки ОСОБА_1 неможливо. Крім того, за твердженням апелянта, суд першої інстанції під час розгляду даної справи необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження до вирішення іншої судової справи №916/2745/22 (в межах якої розглядаються позовні вимоги про розірвання укладеного між Компанією "Зінделус Лімітед" (ZINDELUS LIMITED) та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" від 04.03.2015, а також про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", що у грошовому вираженні становить 1404043,52 грн), хоча від результатів розгляду справи №916/2745/22 залежить розмір частки позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 04.04.2023 (вх.№651/23/Д1 від 10.04.2023) ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 - без змін. Зокрема, позивач зауважує на тому, що всі дії останнього під час виконання ним обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" та в подальшому після його звільнення з вказаної посади були здійснені ОСОБА_1 в межах чинного законодавства, а всі твердження апелянта про протилежне ґрунтуються на нічим не підтверджених припущеннях останнього. Водночас позивач стверджує про відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення судової справи №916/2745/22, адже незалежно від результатів розгляду останньої розмір статутного капіталу товариства відповідача не зміниться, натомість може змінитися лише склад та розмір часток осіб, які на теперішній час є учасниками цього товариства, а не позивача, який вийшов з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 29.03.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а в подальшому ухвалою суду від 18.04.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 07.06.2023 о 12:00.

У судовому засіданні 07.06.2023 представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" апеляційну скаргу підтримали; ОСОБА_1 висловив заперечення проти її задоволення.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.1997 проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000661 від 30.12.2005.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", затвердженого рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом б/н від 07.10.2019 (далі - статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"), дане товариство діє згідно з чинним законодавством України на підставі підприємницької ініціативи громадян України. Учасники товариства визначаються згідно з відомостями про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Товариство є юридичною особою за законодавством України та набуває права юридичної особи з часу його державної реєстрації.

В силу пункту 4.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" учасники товариства мають право вийти у встановленому порядку з товариства, а також інші права, передбачені чинним законодавством та статутом товариства.

У пункті 5.3 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" вказано, що розмір статутного капіталу товариства та розмір частки учасника (часток учасників) товариства у статутному капіталі товариства визначається згідно з відомостями про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Положеннями пункту 5.24 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" передбачено, що учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників. Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу.

Учасник, який виходить з товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частки у статутному капіталі товариства. Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника. Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки (пункт 5.25 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос").

Станом на 30.06.2022 одним із учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" з часткою у статутному капіталі товариства в сумі 1454446,75 грн (2,49% статутного капіталу товариства) був ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.07.2022 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Сурженко І.І. посвідчено та зареєстровано у реєстрі за №605 заяву ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", подану позивачем як учасником цього товариства з часткою у статутному капіталі, яка складає 2,49%. У вищенаведеній заяві позивач також просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос", зокрема, не пізніше 30 днів з дня отримання цієї заяви повідомити йому вартість його частки, надати її обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Вказана нотаріально посвідчена заява про вихід була направлена Товариству з обмеженою відповідальністю "Колос" засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) та отримана останнім 12.07.2022, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №056.

04.07.2022 державним реєстратором Відділу "Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради" Потоп Н.В. було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос", а саме: до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №032000351 "Зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи", внаслідок чого ОСОБА_1 перестав значитись у вказаному реєстрі учасником товариства відповідача.

В подальшому 15.07.2022 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" - Тищуком В.М. було прийнято письмову заяву ОСОБА_1 б/н від 05.07.2022, в якій позивач повторно повідомив відповідача про свій вихід зі складу учасників даного товариства та надав копію опису документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.07.2022.

Предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" повідомити позивачу вартість його частки (станом на 30.06.2022), що визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", пропорційно до розміру частки позивача, яка складає 2,49%, надати її обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на протиправність неповідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" позивачу, як колишньому учаснику даного товариства, вартості його частки, а також ненадання останньому обґрунтованого розрахунку вартості цієї частки та копій документів, необхідних для її розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти з товариства.

Учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників. Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу (частини перша, п`ята статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

Право на вихід з товариства законодавчо врегульоване як безумовне суб`єктивне та добровільне право учасника, яке не залежить від згоди товариства чи інших його учасників, направлене на припинення його корпоративних правовідносин та отримання права на виплату вартості частини майна, пропорційну частці такого учасника у статутному капіталі товариства. Отже, вихід з товариства є одностороннім правочином його учасника, вчиненим у письмовій формі у вигляді заяви про вихід з товариства.

За умовами частини шостої статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Аналогічні положення щодо обов`язку товариства повідомити колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, містяться у статуті Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос".

Згідно з частиною восьмою статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.

Як зазначалося вище, 01.07.2022 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Сурженко І.І. було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за №605 заяву ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", в якій позивач, у тому числі, просив відповідача не пізніше 30 днів з дня отримання цієї заяви повідомити йому вартість його частки, надати її обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Вказана заява позивача про вихід була одержана Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" засобами поштового зв`язку 12.07.2022, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №056 та що не заперечується відповідачем.

За таких обставин, відповідач у строк, не пізніше 11.08.2022, повинен був повідомити позивачу вартість його частки станом на 30.06.2022 (тобто на день, який передував дню подання ОСОБА_1 відповідної нотаріально посвідченої заяви про його вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"), а також надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження повідомлення ним ОСОБА_1 вартості його частки станом на 30.06.2022, а також доказів надання позивачу обґрунтованого розрахунку та копій документів, необхідних для розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" свого обов`язку передбаченого приписами частини шостої статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на неможливість визначення вартості частки позивача у зв`язку з тим, що останнього було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" з 01.02.2022, між тим під час звільнення позивач не передав жодних документів і відомостей, за які був відповідальний згідно з вимогами чинного законодавства, ні новому директору товариства відповідача, ні загальним зборам вказаного товариства, як і твердження скаржника про те, що низка належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Колос" об`єктів нерухомого майна і сільськогосподарської техніки були самовільно захоплені та використовуються позивачем, а права користування земельними ділянками орієнтовною площею 1500 га були протиправно переоформлені на фермерське господарство позивача та його дружини, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначені доводи не підтверджені жодними належними у розумінні процесуального закону доказами.

Твердження скаржника про те, що на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", які відбулись 26.07.2022, не було вирішено питання встановлення механізму визначення ринкової вартості часток учасників даного товариства, апеляційним господарським судом оцінюються критично, адже положеннями чинного законодавства (зокрема, приписами статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") обов`язок товариства повідомити колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, не ставиться в залежність ні від проведення загальних зборів учасників товариства, ні від прийняття загальними зборами рішення про встановлення механізму визначення ринкової вартості часток учасників.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження до вирішення іншої судової справи №916/2745/22 (в межах якої розглядаються позовні вимоги про розірвання укладеного між Компанією "Зінделус Лімітед" (ZINDELUS LIMITED) та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" від 04.03.2015, а також про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", що у грошовому вираженні становить 1404043,52 грн), відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів та встановлену законом презумпцію правомірності правочину, у місцевого господарського суду була відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням суду у тій справі, про яку зазначив відповідач, тим більше, що провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №914/1423/18).

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2125/22 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.06.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук