ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

05 червня 2023 року м.Тернопіль Справа № 921/390/23
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши матеріали заяви №1178/08 від 30.05.2023 (вх.№426 від 01.06.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач», м.Тернопіль

про видачу судового наказу

про стягнення 21231,76грн,

з боржника Навчально-виховного комплексу "Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - дошкільний навчальний заклад" Кременецької міської ради Тернопільської області, м.Кременець Тернопільської області

ВСТАНОВИВ:

Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач», м.Тернопіль, звернувся 01.06.2023 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденці суду за вх.№426) до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника - Навчально-виховного комплексу "Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - дошкільний навчальний заклад" Кременецької міської ради Тернопільської області, м.Кременець Тернопільської області, 10987,45грн боргу по оплаті за спожиту електроенергію в листопаді та грудні 2021 року, 6383,31грн пені, 3385,72грн інфляційних нарахувань, 475,28грн 3% річних.

Заявник вказує, що на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №1015 від 03.11.2021, Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 03.11.2021 та Комерційної пропозиції "Індивідуальна", НВК "Кременецька ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 - ДНЗ" було спожито в листопаді 2021 року 3905кВт/год електроенергії на суму 15160,94грн (з ПДВ) та в грудні 2021 року 2815кВт/год електроенергії на суму 10929,08грн (з ПДВ); всього спожито 6720кВт/год на суму 26090,02грн, що підтверджується довідкою про обсяг переданої (розподіленої) електричної енергії, Актами приймання-передачі за листопад та грудень 2021 року, рахунками-фактурами №135001015 від 30.11.2021, №135001015 від 31.12.2021.

Однак, боржник взяті на себе договірні зобов`язання з оплати спожитої електроенергії виконав лише частково, внаслідок чого допустив станом на 30.05.2023 заборгованість в розмірі 10987,45грн, яку заявник просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, заявник просить стягнути з боржника 6383,31грн пені, 3385,72грн інфляційних нарахувань та 475,28грн 3% річних, нараховані на суму боргу на підставі Комерційної пропозиції "Індивідуальна" та п.4.17, пп. 8 п.5.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Розглянувши заяву та долучені до неї матеріали, суд дійшов висновку про часткову відмову у її задоволенні, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.2 ст.148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (п.7 ч.1 ст.155 ГПК України). Законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

У даному випадку заявником, окрім заявленої до стягнення суми основного боргу, котра сторонами не оспорюється, нараховано на вказану суму простроченого грошового зобов`язання 6383,31грн пені, 3385,72грн інфляційних втрат та 475,28грн - 3% річних за період з 31.12.2021 по 26.05.2023.

Згідно з приписами ст.ст.216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями. Водночас, за своєю правовою природою і не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, а становлять особливий додатковий компенсаційний вид відповідальності відповідно, - не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання (п. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, згідно норм ст.230 ГК України вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, а сама пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання відповідно до ст.549 ЦК України та мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Заявлена заявником до стягнення пеня у розмірі 6383,31грн є штрафною санкцією в розумінні приписів ч.1 ст.230 ГК України, а отже за своєю правовою природою не входить до складу грошової заборгованості за договором (не є основним зобов`язанням), тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч.1 ст.148 ГПК України.

На підставі викладеного, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження лише неоспорюваної заборгованості, вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно ч.3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Тернопільелектропостач» в частині стягнення з НВК "Кременецька ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 - ДНЗ" 6383,31грн пені, 3385,72грн інфляційних втрат та 475,28грн - 3% річних, на підставі ч.3 ст.152 ГПК України.

Щодо вимог заявника про видачу судового наказу про стягнення суми основного боргу, то такі підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 148,150, п.3 ч.1, ч.ч.2, 3 ст.152, ст.154, п.7 ст.155, ст.ст.232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя господарського суду, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач», м.Тернопіль у задоволенні заяви №1178/08 від 30.05.2023 (вх.№426 від 01.06.2023) в частині видачі судового наказу про стягнення з боржника Навчально-виховного комплексу "Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - дошкільний навчальний заклад" Кременецької міської ради Тернопільської області, м.Кременець Тернопільської області, 6383,31грн пені, 3385,72грн інфляційних втрат та 475,28грн - 3% річних.

3. В іншій частині заяву №1178/08 від 30.05.2023 (вх.№426 від 01.06.2023) у справі №921/390/23, - задовольнити. Видати судовий наказ.

Ухвала підписана 05.06.2023, набирає законної сили відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів від дати її підписання до Західного апеляційного господарського суду (п.1 ч.1 ст.255, ч.1 ст.256, ст.257, пп.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України).

Суддя Н.О. Андрусик