ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/240/23

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Вішнікіна Н.М., Трусов А.С. на підставі ордеру;

Від відповідачів:

- голови правління споживчого товариства "Хаджибей-3" Куліченко Юрія Григоровича, споживчого товариства "Хаджибей-3": Шульга Ю.І. на підставі ордеру;

- Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області: Буран А.В. на підставі довіреності;

Від третіх осіб: Подзоров С.Г., Дешев В.Р., Гулевська Л.О., Голуб І.М., Желяско Ф.І., Дмитрієнко О.Б., Рожко П.Д. (на підставі довіреності), Левіна Н.Л., Левін К.Б., Пелих В.В. (на підставі довіреності), Кирилюк Є.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до голови правління споживчого товариства "Хаджибей-3" Куліченко Юрія Григоровича, споживчого товариства „Хаджибей-3", Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про визнання незаконним звернення, визнання незаконним рішення ради про припинення права постійного користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулась до господарського суду із позовною заявою до голови правління споживчого товариства „Хаджибей-3" Куліченко Юрія Григоровича (далі по тексту - Куліченко Ю.Г. ), споживчого товариства „Хаджибей-3" (далі по тексту - СТ „Хаджибей-3"), Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (далі по тексту - Рада), відповідно до якої позивач просить суд:

1) визнати недійсним звернення голови правління Куліченко Ю.Г. від 18.01.2022р. до Ради про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою загальною площею 12,4 га, переданою у постійне користування СТ „Хаджибей-3" згідно з рішенням Єгорівської сільської ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області від 03.09.1997р. та розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №18-Р від 20.01.1998р., та скасування державного акту про право постійного користування земельною ділянкою;

2) визнати незаконним та нечинним рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р. „Про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку загальною площею 12,4 га".

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення її корпоративних прав, як члена СТ „Хаджибей-3", в результаті припинення Радою права постійного користування на підставі звернення голови правління Куліченко Ю.Г. ОСОБА_1 наголошено, що голова правління діяв всупереч інтересам членів товариства та норм Статуту СТ „Хаджибей-3", статтею 5 якого чітко визначено, що до прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядженням майна товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів. Посилаючись на відсутність рішення загальних зборів СТ „Хаджибей-3" про відмову від права постійного користування, позивачем зазначено, що голова правління не мав повноважень на звернення до Ради із заявою про припинення права постійного користування, а, отже, звернення голови правління має бути визнано недійсним, рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р. - незаконним та нечинним. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що припинення права постійного користування має наслідком неможливість досягнення всіх цілей та завдань, визначених статтею 2 Статуту СТ „Хаджибей-3".

Ухвалою від 06.02.2023р. судом було відкрито провадження у даній справі, витребувано за клопотанням позивача у Ради належним чином засвідчену копію звернення Куліченко Ю.Г. від 18.01.2022р., яке було посвідчено нотаріально, про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою; залучено до участі у дану справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою від 22.03.2023р. судом було залучено до участі у дану справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Куліченко Ю.Г. та СТ „Хаджибей-3" повністю заперечували проти задоволення заявлених позивачем вимог, посилаючись на недоведеність ОСОБА_1 порушення будь-яких її корпоративних прав, а, отже, на відсутність підстав для вирішення даного спору господарським судом. Відповідачами наголошено, що звернення голови правління від 18.01.2022р. до Ради не було підставою припинення права постійного користування, оскільки на підставі вказаної заяви Рада була повідомлена про наявність передбачених ст. 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного користування. Відповідачі також стверджують, що набуття фізичними особами права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, переданій СТ „Хаджибей-3" у постійне користування, а також зміна цільового призначення земельної ділянки були враховані Радою та стали підставами для прийняття рішення №713-VIII від 24.02.2022р.

Куліченко Ю.Г. та СТ „Хаджибей-3" також зазначають про відсутність у ОСОБА_1 права на оскарження рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р., оскільки спірне рішення не стосуються права позивача.

Рада також заперечувала проти задоволення заявлених позивачем вимог, посилаючись на прийняття спірного рішення на підставі приписів ст. 141 Земельного кодексу України після повідомлення голою правління Куліченком Ю.Г. відомостей про набуття третіми особами права власності на нежитлові будівлі. При цьому, спірне рішення, як стверджує відповідач, було прийнято із урахуванням висновків та рекомендації постійної комісії Ради з питань регулювання земельних відносин та раціонального використання природних ресурсів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, письмові пояснення на позовну заяву або відзив на позовну заяву не подавали. При цьому, під час розгляду судом даного спору треті особи наполягали на задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у повному обсязі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, у поданих до суду письмових поясненнях стверджують, що цільове призначення земельної ділянки, яка була надана у постійне користування СТ „Хаджибей-3", змінилось, оскільки земельна ділянка наразі належить до земель рекреації. Натомість, у 1997р. та у 1998р. СТ „Хаджибей-3" було виділено земельну ділянку для дачного будівництва та створення оздоровчої зони, розширення причалу. Так, треті особи зазначають, що набуття фізичними особами права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, переданій СТ „Хаджибей-3" у постійне користування, є підставою для припинення права поставного користування.

Доводи позивача про неможливість досягнення всіх цілей та завдань діяльності кооперативу в результаті припинення права постійного користування треті особи вважають необґрунтованими, оскільки Статут не містить строків досягнення будь-яких завдань. При цьому, стаття 5 Статуту, на яку посилаєтьсь позивач, не визначає переліку питань, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів, а регулює порядок внесення змін до статуту. Крім того, треті особи стверджують про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на представництво інтересів товариства, оскільки фактично, посилаючись по тексту позову на порушення прав кооперативу, позивач діє в інтересах СТ „Хаджибей-3".

У поданих до суду письмових поясненнях, а також у судових засіданнях треті особи також повідомляли про обставини, які свідчать про виникнення між учасниками СТ „Хаджибей-3" спору, пов`язаного, зокрема, з діяльністю ініціативної групи у зв`язку виготовленням технічної документації та формуванням земельної ділянки, наданої СТ „Хаджибей-3" у постійне користування; діяльності окремих осіб від імені та в інтересах товариства за відсутності рішень загальних зборів або виданих на їх ім`я довіреностей; психологічним тиском окремих осіб та голову правління із вимогою написати заяву про звільнення; відстороненням 08.02.2022р. голови правління від займаної посади та призначенням виконуючим обов`язки голови правління іншої особи; відкриттям кримінальних проваджень та забороною на підставі ухвали слідчого судді здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо СТ „Хаджибей-3". При цьому, треті особи повідомляли про перебування у провадженні судів численних судових спорів, наприклад, №420/10419/22, №420/10420/22, №420/12492/22, №916/2591/22 тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

22.09.1997р. Єгорівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області було видано товариству „Хаджибей-3" державний акт на право постійного користування землею І-ОД № 005172 земельною ділянкою 5,10 га, наданою для дачного будівництва відповідно до рішення Єгорівської сільської ради народних депутатів від 03.09.1997р.

З наданого позивачем державного акту на право постійного користування землею І-ОД № 005172 вбачається, що в подальшому СТ „Хаджибей-3" було додатково на підставі розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №18-Р від 20.01.1998р. виділено земельну ділянку площею 7,3 га.

Натомість, з наданого третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, державного акту на право постійного користування землею І-ОД № 005172 вбачається, що розпорядження №18-Р від 20.01.1998р. було 30.09.1998р. відмінено. При цьому, розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №455-Р від 23.12.1998р. СТ „Хаджибей-3" виділено земельну ділянку площею 7,3 га.

Відповідно до п. 1 Статуту СТ „Хаджибей-3", державну реєстрацію змін до установчих документів якого проведено 04.12.2006р., товариство створене згідно з вимогами Конституції України, Закону України „Про кооперацію", Закону України „Про споживчу кооперацію", Цивільного та Господарського кодексу України та інших чинних законодавчих актів України, які регулюють порядок створення та діяльності підприємств, на підставі цього Статуту.

Згідно з п. 2.1 Статуту СТ „Хаджибей-3" цілями споживчого кооперативу є задоволення економічний, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат та доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та контролю.

Розділом 3 Статуту СТ „Хаджибей-3" визначено, що вступ до товариства здійснюється на підставі письмової заяви, внесеної до правління, і розглядається на засіданні правління не пізніше 30 робочих днів з дня подачі заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до товариства, вносить вступний внесок і пай у розмірах, визначених загальними зборами членів товариства. Товариство зобов`язано вести облік свої членів та видати кожному з них посвідчення.

Відповідно до ст. 4 розділу 4 Статуту СТ „Хаджибей-3" основними правами члена товариства є: участь в господарській діяльності товариства, а також в управлінні товариством, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління товариством; користування послугами товариства; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи товариства, усунення недоліків роботи органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю товариства, посадових осіб товариства із запитами, одержувати відповіді на свої запити; при тимчасовій відсутності здійснювати оплату комунальних платежів не порушуючи строків оплати; вимагати від товариства відшкодування витрат, понесених у зв`язку з запобіганням завданню шкоди об`єктам, що перебувають у спільній власності членів товариства; на переважне отримання комунальних послуг, вартості електроенергії і т. д.; вносити додаткові пайові внески у вигляді коштів (акцій, сертифікатів та інше); отримати долю прибутку, що розподіляється по результатам господарської діяльності між членами товариства згідно з їх додатковими внесками; вийти зі складу членів товариства; бути прийнятим в першочерговому порядку на роботу у відповідності з освітою і професійною підготовкою і отримати направлення в заклади; отримати від правління будь-яку інформацію про господарську діяльність товариства за винятком комерційної таємниці; оскаржити дії органу правління товариства.

Статтею 5 Статуту СТ „Хаджибей-3" встановлено, що зміни та доповнення до статуту вносяться у відповідності з чинним законодавством, затверджуються на загальних зборах членів і підлягають реєстрації у відповідному органі державної реєстрації.

Статтею 6.1, 6.2 розділу 6 Статуту СТ „Хаджибей-3" врегульовано, що вищим органом управління товариства є загальні збори членів товариства. До компетенції загальних зборів членів товариства належить, зокрема, вирішення питання про прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 6.9 розділу 6 Статуту СТ „Хаджибей-3" виконавчим органом товариства є правління, яке очолює голова. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління товариства і несе перед ним відповідальність.

Згідно наявних в матеріалах справи членський книжок, виданих СТ „Хаджибей-3", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_27 та інші особи є членами СТ „Хаджибей-3". При цьому, на книжці, виданій ОСОБА_24 , наявна відмітка про зміну власника на ОСОБА_28 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №38383268 від 02.06.2015р. вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить садовий будинок, який знаходить за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, на садові будинки, які знаходяться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, МВО „Хаджибей", також належать на праві приватної власності ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_3 та іншим особам.

20.03.2019р. відбулись загальні збори членів СТ „Хаджибей-3" за результатами проведення яких були прийняті рішення, оформлені протоколом №1.

Листом від 18.06.2021р. Відділом у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у відповідь на звернення голови ревізійної комісії Голуб Ірини було надано завірену копію державного акту про право постійного користування землею І-ОД № 005172.

18.06.2021р. голова правління Куліченко Ю.Г. звернувся до Ради із заявою про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні СТ „Хаджибей-3".

13.07.20221р. ОСОБА_18 звернувся до голови правління СТ „Хаджибей-3" із заявою про проведення загальних зборів членів кооперативу та вирішення ситуації, яка виникла у зв`язку із намаганням окремих осіб керувати справами товариства.

14.07.2021р. відбулись збори правління СТ „Хаджибей-3", що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом.

22.07.2021р. Радою було прийнято рішення №219-VIII „Про надання СТ „Хаджибей-3" згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні СТ „Хаджибей-3".

09.08.2021р. члени СТ „Хаджибей-3" звернулись до голови правління Куліченко Ю.Г. із заявою, відповідно до якої просили вжити заходів з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, переданої СТ „Хаджибей-3" у постійне користування, із присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру.

В матеріалах справи наявний реєстр членів СТ „Хаджибей-3" від 09.08.2021р., якими були внесенні грошові кошти для укладення договору із землевпорядною організацією та подальшим присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру.

09.10.2021р. відбулись збори правління СТ „Хаджибей-3", що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом., на якому членами правління було прийнято вирішено замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за виключенням 0,0974 га, тобто частини земельної СТ „Хаджибей-3", яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_32

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_33 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

24.12.2021р. головою правління Куліченко Ю.Г. було підписано заяву про затвердження технічної документації щодо встановлення меж (відновлення) меж земельної ділянки орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні СТ „Хаджибей-3", яка була розроблена ТОВ „Терра ком". При цьому, 24.12.2021р. між ТОВ „Терра ком" та головою правління Куліченко Ю.Г. було підписано заяву про встановлення межових знаків.

26.12.2021р. голова правління СТ „Хаджибей-3" Куліченко Ю.Г. написав заяву про звільнення його із займаної посади.

08.01.2022р. члени СТ „Хаджибей-3" звернулись до голови правління Куліченко Ю.Г. із заявою про надання інформації щодо розроблення ехнічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, переданої СТ „Хаджибей-3" у постійне користування.

10.01.2022р. голова правління СТ „Хаджибей-3" Куліченко Ю.Г. у відповідь на звернення членів СТ „Хаджибей-3" було повідомлено, що він відкликає раніше подану заяву про звільнення його із займаної посади.

12.01.2022р. до Державного земельного кадастру була внесена інформація про земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:3108), яка була передана СТ „Хаджибей-3" у постійне користування, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 23.01.2023р. Цільове призначення земельної ділянки - для колективного дачного будівництва.

18.01.2022р. голова правління Куліченко Ю.Г. звернувся до Ради із нотаріально посвідченою заявою, згідно якого відповідачем було повідомлено, зокрема, що вся виділена СТ „Хаджибей-3" земельна ділянка була розпайована та забудована дачами членів кооперативу. Таким чином, за переконанням відповідача, СТ „Хаджибей-3" втратило право постійного користування земельною ділянкою. При цьому, втрата права не залежить від прийняття загальними зборами відповідного рішення та не може бути оскаржена у суді у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З метою приведення земельних відносин відповідно до вимог чинного законодавства у зазначеній заяві голова правління Куліченко Ю.Г. просив Раду припинити право постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку.

01.02.2022р. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою Куліченко Ю.Г. було внесено відомості про вчинення кримінального злочину у зв`язку з намаганнями невстановлених осіб підробити документи на земельну ділянку СТ „Хаджибей-3". Факт реєстрації заяви підтверджується витягом, на якому наявний підпис особи, яка здійснила реєстрацію заяви про вчинення злочину.

03.02.2022р. Радою було прийнято рішення №645-VII про скасування раніше прийнятого рішення №219-VIII від 22.07.2021р. „Про надання СТ „Хаджибей-3" згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні СТ „Хаджибей-3".

У жовтні 2022р. ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою до голови правління Куліченко Ю.Г. , СТ „Хаджибей-3" про визнання недійсним звернення голови правління Куліченко Ю.Г. від 18.01.2022р. до Ради про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою загальною площею 12,4 га, переданою у постійне користування СТ „Хаджибей-3". Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.2023р. по справі №916/2591/22 вказана позовна заява була залишена без розгляду.

12.02.2022р. відбулись загальні збори членів СТ „Хаджибей-3" за результатами проведення яких були прийняті рішення, оформлені протоколом №1, зокрема, про звільнення голова правління Куліченко Ю.Г .

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2022р. по справі №496/698/22 було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на корпоративні справа СТ „Хаджибей-3" шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо товариства.

24.02.2022р. Радою було прийнято рішення №713-VIII „Про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку загальною площею 12,4 га", відповідно до якого Рада, керуючись приписами чинного законодавства, розглянувши звернення голови правління СТ „Хаджибей-3", враховуючи висновки та рекомендації постійної комісії Ради з питань регулювання земельних відносин та раціонального використання природних ресурсів, вирішила:

1) припинити право постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку загальною площею 12,4 га, наданої для дачного будівництва та для створення лісо - паркової оздоровчої зони та розширення причалу;

2) скасувати державний акт на право постійного користування землею І-ОД № 005172, виданий Єгорівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області для дачного будівництва та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5 від 22.09.1997р., та рішення Єгорівської сільської ради народних депутатів від 03.09.1997р., на підставі якого був виданий державний акт;

3) контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію Ради з питань регулювання земельних відносин та раціонального використання природних ресурсів.

29.06.2022р. адвокат Пудлінська Л.І. звернулась до Ради із адвокатським запитом в інтересах ОСОБА_3 , відповідного до якого просила надати рішення Ради, прийняті щодо земельної ділянки СТ „Хаджибей-3", договори оренди частини земельної ділянки.

Листом №02-25/1175 від 11.07.2022р. Рада у відповідь на адвокатський запит повідомила про відсутність правових підстав для надання запитуваних документів, оскільки вони містять конфіденційну інформацію.

29.08.2022р. Одеська обласна прокуратура звернулась до Ради із листом, відповідно до якого прокуратурою було повідомлено, що цільове призначення земельної ділянки площею 11,9472 (для колективного дачного будівництва), інформація про яку була внесена до Державного земельного кадастру 12.01.2022р., унеможливлює дотримання режиму прибережної захисної смуги, наявність якої виключає будівництво житлових та офісних будівель, крім, будівництва об`єктів оздоровчого призначення. З викладених обставин прокурор просив надати документи, які стосуються вказаної земельної ділянки, для вирішення питання про представництво інтересів держави в суді.

Листом від 02.02.2023р. Радою було повідомлено СТ „Хаджибей-3" про наявність заборгованість зі сплати орендної плати за 2020-2022р. у загальному розмірі 314 006,85 грн., яка має бути сплачена кооперативом відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 10.01.2023р. по справі №496/6384/22 було задоволено клопотання ОСОБА_34 , подане в інтересах членів СТ „Хаджибей-3", зобов`язано посадових осіб відділення поліції прийняти заяву ОСОБА_34 від 14.09.2022р. про вчинення кримінального злочину.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2022р. у справі № 910/6939/20 зазначила, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до Куліченко Ю.Г. , СТ „Хаджибей-3", Ради є позовні вимоги про визнання незаконним звернення голови правління до Ради та визнання незаконним рішення Ради про припинення права СТ „Хаджибей-3" постійного користування земельною ділянкою.

ОСОБА_1 посилається на порушення її корпоративних прав як учасника СТ „Хаджибей-3", а, отже, суду необхідно, в першу чергу, встановити наявність у позивача конкретних корпоративних прав, порушення яких може бути підставою для дослідження судом питання наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 111 Господарського кодексу України споживча кооперація в Україні - система самоврядних організацій громадян (споживчих товариств, їх спілок, об`єднань), а також підприємств та установ цих організацій, яка є самостійною організаційною формою кооперативного руху. Первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об`єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні. Споживче товариство є юридичною особою і діє на основі статуту.

Статтею 1 Закону України «Про споживчу кооперацію» № 2265-XII від 10.04.1992р. (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що споживча кооперація в Україні - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про споживчу кооперацію» врегульовано, що основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов`язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» членство у споживчому товаристві може бути індивідуальним і колективним. Індивідуальними членами споживчого товариства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей і завдань споживчого товариства.

Частина 4 ст. 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» визначає, що член споживчого товариства має право: брати участь у діяльності споживчого товариства, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадових осіб; на перевагу у придбанні товарів і одержанні послуг у магазинах та інших підприємствах споживчої кооперації; одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску; бути прийнятим у першочерговому порядку на роботу в споживче товариство відповідно до освіти і професійної підготовки та одержувати направлення в учбові заклади, в тому числі на правах господарського стипендіата на договірних засадах. Загальні збори (збори уповноважених) можуть встановлювати для членів споживчого товариства й інші переваги, а також пільгові умови користування послугами кооперативних підприємств та установ.

Розділ 3 Статуту СТ „Хаджибей-3" визначає, що питання про вступ до товариства розглядається на засіданні правління не пізніше 30 робочих днів з дня подачі заяви. Після вступу до товариства особі мають видати посвідчення, наприклад, членську книжку.

ОСОБА_1 не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту прийняття її до кооперативу, зокрема, членської книжки, які наявні у третіх осіб, та які були враховані судом під час залучення їх до участі у дану справу. Суд звертає увагу позивача, що набуття права власності на садовий будинок, який розташований на належній СТ „Хаджибей-3" земельній ділянці, не є належним доказом на підтвердження набуття прав та обов`язків члена кооперативу, оскільки порядок вступу до товариства визначний Статутом СТ „Хаджибей-3".

Частина 1 ст. 75 ГПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Куліченко Ю.Г. , СТ „Хаджибей-3" було підтверджено, що ОСОБА_1 є членом кооперативу, а, отже, суд, незважаючи на ненадання позивачем належних доказів на підтвердження набуття прав та обов`язків члена кооперативу, керуючись ч. 1 ст. 75 ГПК України, доходить висновку, що обставина набуття позивачем права та обов`язків члена СТ „Хаджибей-3" у межах даної справи є встановленою.

Права членів СТ „Хаджибей-3" визначені розділом 4 Статуту СТ „Хаджибей-3", а також положеннями ст. 6 Закону України «Про споживчу кооперацію».

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Таким чином, корпоративний спір виникає безпосередньо між учасником, у тому числі який вибув, та юридичною особою, яка буде належним відповідачем за заявленими у межах корпоративного спору позовними вимогами.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 посилається на перевищення головою правління наданих йому повноважень у зв`язку із направленням на адресу Ради звернення від 18.01.2022р., яке містить прохання припинити право СТ „Хаджибей-3" постійного користування земельною ділянкою, за відсутності рішення загальних зборів членів кооперативу. Враховуючи наявне у членів СТ „Хаджибей-3" право на оскарження дій органу правління товариства, яке очолює голова, суд доходить висновку про наявність правових підстав для надання оцінки заявленим ОСОБА_1 позовних вимог про визнання звернення голови правління недійсним.

Згідно із ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Норми ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції Закону, чинного на момент видачі державного акту І-ОД № 005172 від 22.09.1997р.) передбачали, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

За приписами ст. 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Згідно з ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001р., визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92).

Конституційний Суд України у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449(чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 "Перехідних положень" ЗК, визнано неконституційним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, зберігається за особою та не потребує переоформлення правовстановлюючих документів.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 22.09.1997р. Єгорівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області було видано товариству „Хаджибей-3" державний акт на право постійного користування землею І-ОД № 005172 земельною ділянкою, загальна площа якої складає 12,4 га.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Згідно з послідовною та сталою правовою позицією Верховного Суду відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством та/або його неефективність для захисту порушеного права/інтересу позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 зі справи № 910/10011/19, від 02.02.2021 зі справи № 925/642/19.

Господарський суд зазначає, що добровільна відмова землекористувача від права постійного користування у розумінні приписів цивільного законодавства є одностороннім правочином, який припиняє право користування земельною ділянкою. Таким чином, односторонній правочин, як і будь-яких інший правочин, має бути вчинений із дотриманням вимог, визначених законодавством, недотримання яких може бути підставою для визнання його недійсним заінтересованою особою.

Проте, суд зазначає, що по тексту звернення від 18.01.2022р. голова правління стверджує на втрату СТ „Хаджибей-3" права постійного користування у зв`язку з чим, посилаючись на приписи ст. ст. 141, 142 Земельного кодексу України, просить Раду припинити право постійного користування.

Слід зазначити, звернення голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022р. може як підтверджувати певні факти, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків СТ „Хаджибей-3".

За результатами надання оціни зверненню голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022р. суд дійшов висновку, що вказане звернення не може вважатись правочином у розумінні приписів цивільного законодавства, оскільки голова правління, який діяв від імені СТ „Хаджибей-3", у вказаній заяві лише просив Раду розглянути питання про припинення права постійного користування. Суд зазначає, що підставою припинення право постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою з огляду на вимоги Земельного законодавства, в даному випадку, є рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р.

З викладених обставин господарський суд, враховуючи правову природу звернення голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022р., яке не є правочином, доходить висновку про обрання Вішнікіною Н.М. неефективного способу захисту, застосування якого не призведене до відновлення будь-яких прав позивача як учасника СТ „Хаджибей-3". Наведене має наслідком відмову у задоволенні вимог позивача у названій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Подібний спосіб захисту передбачений пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 посилається на неможливість досягнення членами кооперативу всіх цілей та завдань, визначених статтею 2 Статуту СТ „Хаджибей-3", в результаті припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог доводи, предмет позову, а також суб`єктний склад учасників даного спору дозволяє суду дійти висновку, що підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами фактично є порушення права СТ „Хаджибей-3" користування земельною ділянкою, що опосередковано вплинуло на права членів кооперативу. При цьому, суд зазначає, що правовим наслідком визнання недійсним (незаконним) рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р. буде поновлення постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою, що, знову ж таки, опосередковано вплине на права позивача.

Враховуючи вищенаведене суд доходить висновку про звернення ОСОБА_1 до суду від свого імені в інтересах СТ „Хаджибей-3". При вирішенні питання щодо можливості задоволення позову, пред`явленого в інтересах іншої особи, суд вважає за необхідне звернутись до правих позиції Великої Палати Верховного Суду, які відображають загальних підхід до вирішення справ по зазначеним категоріям спорів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023р. по справі №522/22473/15-ц наголосила про неможливості учасника товариства від свого імені звертатися до суду з позовами з підстави вчинення товариством правочинів або інших дій чи бездіяльності. Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників. Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

У постанові від 01.03.2023р. по справі №522/22473/15-ц Велика Палата Верховного Суду врахувала усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05). Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши рішення ЄСПЛ, дійшла висновку, що лише за виняткових обставин, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту), може мати місце звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які приймають статут, визначають розміри вступного і обов`язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов`язані з його діяльністю.

Статтею 6.1, 6.2 розділу 6 Статуту СТ „Хаджибей-3" врегульовано, що вищим органом управління товариства є загальні збори членів товариства. До компетенції загальних зборів членів товариства належить, зокрема, вирішення питання про прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 6.9 розділу 6 Статуту СТ „Хаджибей-3" виконавчим органом товариства є правління, яке очолює голова. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління товариства і несе перед ним відповідальність.

Господарський суд зазначає, що питання про захист права постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку шляхом ініціювання відповідного судового процесу має бути вирішено на загальних зборах учасників кооперативу, оскільки як було встановлено судом в процесі вирішення даного спору позиції членів кооперативу щодо зазначеного питання відрізняються. З викладених обставин суд доходить виноску, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною вимогою про скасування рішення Ради, нівелює думку інших членів кооперативу.

Інтереси СТ „Хаджибей-3" можуть не збігатися з інтересами окремих його членів, а інтереси членів товариства також не завжди збігаються, тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного ОСОБА_1 способу захисту, суд має враховувати баланс інтересів усіх членів СТ „Хаджибей-3" та самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності кооперативу, які вирішуються виключно зборами учасників товариства.

Статут СТ „Хаджибей-3" визначає, що позачергові загальні збори можуть бути проведені на вимогу не менше третини його членів. Таким чином, ОСОБА_1 разом з іншими членами кооперативу може ініціювати проведення загальних зборів з метою належного реагування на факт припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" земельною ділянкою.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд доходить висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту порушення її особистого немайнового або майнового права та інтересу, як члена СТ „Хаджибей-3", в результаті прийняття Радою рішення №713-VIII від 24.02.2022р., що є безумовною підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог у названій частині. Суд зазначає, що правом на звернення до суду із позовними вимогами про скасування (визнання недійним) рішення Ради наділене СТ „Хаджибей-3", тобто особа, право постійного користування якої було припинено.

Враховуючи відсутність порушення прав та інтересів позивача, господарський суд не надає оцінку законності рішенню Ради №713-VIII від 24.02.2022р. „Про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку загальною площею 12,4 га".

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій, зокрема, як було зазначено вище, доводам позивача про відсутність у Ради правових підстави для прийняття спірного рішення, та доводам третіх осіб щодо діяльності ініціативної групи, оскільки їх оцінка жодним чином не впливає на висновки суду про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку про правомірність та необхідність відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до голови правління Куліченко Юрія Григоровича, споживчого товариства „Хаджибей-3", Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання недійсним звернення голови правління від 18.01.2022р. та визнання незаконним та нечинним рішення Ради №713-VIII від 24.02.2022р. „Про припинення права постійного користування СТ „Хаджибей-3" на земельну ділянку загальною площею 12,4 га".

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 червня 2023 р.

Суддя С.П. Желєзна