ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/444/23

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативне Тепло Згурівка»

до Фізичної особи-підприємця Луценко Надії Михайлівни

про стягнення 22 618,07 грн

Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтернативне Тепло Згурівка» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Луценко Надії Михайлівни про стягнення 22 618,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором № _21_/2020 про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) від 01.11.2020 в частині здійснення оплати за поставлену теплову енергії. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 22 618,07 грн основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2023 у справі № 911/444/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативне Тепло Згурівка» залишено без руху.

06.03.2023 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2023 було відкрито провадження у справі № 911/444/23. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.03.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Жовтнева, буд. 2-А, кв. 11, Згурівка, Згурівський район, Київська обл., 07600.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату особисто 04.05.2023, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення поштового конверту, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

08.05.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов лист № б/н від 05.05.2023, в якому відповідач повністю заперечує проти позову стверджує, що не підписувала додаткової угоди і направляла позивачу заяву про розірвання договору.

Суд розцінює лист відповідача № б/н від 05.05.2023 як відзив на позовну заяву, та оскільки останній надійшов до суду із дотриманням вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 13.03.2023, суд приймає відзив відповідача до розгляду та долучає до матеріалів справи.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В. з 29.05.2023 до 02.06.2023 включно перебувала у відпустці, тому повний текст рішення складено та підписано судом після виходу судді на роботу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

01.11.2020 між Фізичною особою-підприємцем Луценко Надією Михайлівною (далі споживач, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтернативне Тепло Згурівка» (далі теплопостачальна організація, позивач) укладено договір про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) № _21_/2020 (далі договір), за умовами п. 1.1. якого теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання надати споживачу теплову енергію для опалення приміщень, що знаходяться за адресою: смт. Згурівка, вул. Центральна, 2, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за отриману теплову енергію (код згідно ДК 09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), надалі за текстом «теплова енергія», в обсягах, визначених даним договором за встановленими відповідними компетентними органами тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 вказаного правочину, обсяги закупівлі: теплова енергія 8,1 Гкал.

Згідно з п. 2.1 договору, теплопостачальна організація повинна надати споживачу послуги, обумовлені п. 1.1 цього договору, якість яких має відповідати якості теплопостачання згідно із вимогами чинного законодавства, а також вимогам, визначеним у Правилах користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 та умовам договору. Теплова енергія постачається споживачу за параметрами згідно температурного графіку встановленого теплопостачальною організацією.

Відповідно до п. 3.1 договору, тарифом на теплову енергію є грошове вираження витрат на постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал). Вартість 1 Гкал на момент укладання договору становить 1828,11 грн (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн 11 коп. без ПДВ.

З урахуванням діючого на момент підписання даного договору тарифу теплової енергії вартість договору становить 17 131,50 грн (сімнадцять тисяч сто тридцять одна) гривня 50 коп без ПДВ (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.4 договору визначено, що ціна цього договору може бути змінена протягом дії договору залежно від зміни тарифу теплової енергії.

Відповідно до п. 4.1 договору, строк постачання теплової енергії опалювальний період 2020-2021 років щомісячно з першого по останнє число кожного місяця в період з 15.10.2020 року по 30.04.2021 року.

Згідно з підпунктом 4.1.1 договору, теплопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію у вигляді: опалення протягом опалювального сезону, початок та закінчення якого визначаються відповідними розпорядженням або рішенням уповноважених органів; гарячу воду протягом року згідно графіку, затвердженого органом місцевого самоврядування; пари відповідно з технічними характеристиками обладнання, яке знаходиться на балансі споживача та господарсько-виробничими потребами споживача.

Початок та закінчення опалювального сезону встановлюється відповідними органами влади (підп. 4.1.2 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору, теплова енергія за цим договором постачається споживачу для опалення приміщення опалювальна площа якого 41,18 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Згурівка, вул. Центральна, 2 в обсязі 8,1 Гкал.

За умовами пп. 5.1 та 5.2 договору, облік постачання теплової енергії здійснюється за приладами комерційного обліку. При відсутності приладів обліку (під відсутністю, крім фактичної відсутності, розуміється також: пошкодження, виходу з ладу, неправильна/некоректна робота приладів обліку, нездійснення повірки у встановлені терміни) розрахунковим способом згідно норм чинного законодавства та умов цього договору. Додаткова інформація та зразок проведення розрахунку наведені у додатку до даного договору.

Згідно з пп. 6.1, 6.2 договору, плата за послуги справляється за показаннями засобів обліку теплової енергії. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

За змістом п. 6.4 договору, оплата за поставлену теплову енергію проводиться споживачем за тарифами, які затверджені у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 6.7 договору, приймання-передача теплової енергії, поставленої споживачу теплопостачальною організацією, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі. Теплопостачальна організація до 5-го числа наступного за розрахунковим місяцем складає та передає нарочно уповноваженому представнику споживача чи надсилає рекомендованим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів: акт приймання-передачі, рахунок-фактура щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків щоквартально, в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник акту приймання-передачі, акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обґрунтовані заперечення.

Підпунктами 10.2.1 та 10.2.14 договору визначено, що до обов`язків теплопостачальної організації належить, зокрема забезпечення постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з даним договором; забезпечення постачання послуг в період з 15.10.2020 по 15.04.2021 щорічно.

Як зазначає позивач, він, на виконання умов договору, поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 22 618,07 грн. На підтвердження вказаного позивачем долучено до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 01.11.2021 на суму 598,08 грн (обсяг 0.180228 Гкал), № ОУ-0000159 від 30.11.2021 на суму 4 129,82 грн (обсяг 1.2445 Гкал), № ОУ-0000188 від 30.12.2021 на суму 6 408,59 грн (обсяг 1.931195 Гкал), № ОУ-0000018 від 31.01.2022 на суму 6 669,26 грн (обсяг 2.009746 Гкал) та № ОУ-0000061 від 31.03.2022 на суму 2 812,94 грн (обсяг 0.847663 Гкал).

За ствердженням позивача, перелічені вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) були отримані відповідачем нарочно, проте останній їх не підписав, вартість поставленої теплової енергії не оплатив, заперечень щодо зазначений актів позивачу не надав.

За змістом пп. 7.1, 7.2 договору, точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від теплопостачальної організації споживачу є місцем встановлення приладів обліку теплової енергії. Сторони складають акт розмежування меж балансової належності теплових мереж, який є невід`ємною частиною цього договору у складається в момент підписання договору.

З матеріалів справи вбачається, що одночасно з укладенням договору між сторонами, на виконання п. 7.2 договору, було складено та підписано Акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 01.11.2020, що є додатком № 1 до договору (копія наявна в матеріалах справи).

В пункті 6.5 договору сторони дійшли згоди, що розрахунки проводяться на поточний рахунок теплопостачальної організації шляхом оплати до 20-го числа наступного за розрахунковим місяцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з підпунктом 9.2.6 договору, обов`язком споживача, зокрема є виконання умов та порядку оплати, оплати теплової енергії по тарифу, установленому в порядку, передбаченому цим договором.

Як зазначає позивач, відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору, не здійснив оплату за надані послуги з постачання теплової енергії, чим заборгував позивачу 22 618,07 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2022 позивач, у зв`язку із наявною заборгованістю, звернувся до відповідача із претензією вх. № 08/09-3 від 08.09.2022 про стягнення заборгованості за договором, в якій позивач зазначив, що ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» виконало свої зобов`язання з постачання теплової енергії в повному обсязі, однак у споживача станом на дату звернення із претензією є заборгованість по сплаті за надані послуги в загальній сумі 22 618,07 грн. Претензією позивач просив відповідача підписати акт звірки взаєморозрахунків станом на 23.05.202 між ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» та ФОП Луценко Н.М. за договором № _21_/2020 від 01.11.2020 р; погасити заборгованість у розмірі 22618,07 грн, що виникла у зв`язку з невиконанням ФОП Луценко Н.М. своїх зобов`язань з оплати наданих послуг з теплопостачання згідно договору № _21_/2020 про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) від 01.11.2020 в строк у сім календарних днів з дня отримання даної претензії. Претензією позивач попередив відповідача, що у разі невиконання заявлених у цій претензії вимог у повному обсязі, ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» буде вимушене звернутися до суду. Разом із претензією позивач направив відповідачу актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 01.11.2021 на суму 598,08 грн, № ОУ-0000159 від 30.11.2021 на суму 4 129,82 грн, № ОУ-0000188 від 30.12.2021 на суму 6 408,59 грн, № ОУ-0000018 від 31.01.2022 на суму 6 669,26 грн, № ОУ-0000061 від 31.03.2022 на суму 2 812,94 грн та акт звірки взаємних розрахунків станом на 23.05.2022. На підтвердження надсилання вказаної претензії з додатками, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви опис вкладення у цінний лист за № 634, поштове повідомлення та поштовий конверт.

Однак, відповідь на претензію відповідач не направив, заборгованість не сплатив, підписані примірники актів не повернув. Протилежного суду не доведено.

У зв`язку із зволіканням відповідачем зі сплати заборгованості за поставлену теплову енергію, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованість в сумі 22 618,07 грн.

Відповідно до пп. 15.1-15.3 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.10.2023 р. керуючись п. 3 статті 631 ЦК України, сторони домовились, що дія цього договору розповсюджується на відносини, що склались між сторонами з 16.10.2020. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Доказів звернення сторін з намірами припинити дію договору в порядку, передбаченому п. 15.3 договору, матеріали справи не містять. Протилежного суду не доведено.

Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що не підписувала додаткової угоди до договору і направляла позивачу заяву про розірвання договору. На підтвердження вказаного відповідач долучив копію заяви № б/н б/д, в якій відповідач повідомив позивача, що розриває договір і відмовляється від теплопостачання у зв`язку з істотною зміною обставин. З приводу цього суд зазначає наступне.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з приписами статті 653 ЦК у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що за загальним правилом договір може бути розірваний в односторонньому порядку, якщо таке розірвання передбачено договором, а у разі недосягнення згоди договір може бути розірваний за рішенням суду.

Судом встановлено, що в договорі сторонами передбачено випадки, коли договір припиняє свою дію, а також сторонами узгоджено право споживача на одностороннє розірвання договору за певних обставин.

Так умовами п. 15.4 договору передбачено, що договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений (п. 15.5 договору); взаємної згоди сторін про його припинення (п. 15.6 договору); ліквідації сторін (п. 15.7 договору); порушення умов цього договору теплопостачальною організацією. В такому разі споживач має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, з попереднім повідомленням про розірвання не пізніше, ніж за 20 днів до розірвання договору (п. 15.8 договору); в інших випадках, встановлених чинним законодавством (п. 15.9 договору).

Цей договір може бути розірваний у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 16 договору).

За змістом п. 15.8 договору, договір може бути припинений у випадку розірвання споживачем договору в односторонньому порядку у разі порушення умов договору теплопостачальною організацією, при цьому споживач зобов`язаний попередньо повідомити теплопостачальну організацію про таке розірвання не пізніше, ніж за 20 днів до розірвання договору.

Відповідачем не надано суду доказів звернення до позивача із повідомленням про одностороннє розірвання в порядку, визначеному п. 15.8 договору, як і не надано доказів порушення теплопостачальною організацією (позивачем) умов укладеного між сторонами договору.

Інших умов, за яких споживач може в односторонньому порядку розірвати договір, умови договору не містять.

Заява відповідача № б/н від б/д, в якій відповідач повідомив позивача, що розриває договір і відмовляється від теплопостачання у зв`язку з істотною зміною обставин не може бути прийнята судом в якості доказу повідомлення позивача про одностороннє розірвання договору в порядку п. 15.8 договору.

Суд також наголошує на тому, що заява відповідача № б/н б/д не містить підпису уповноваженого представника відповідача, а також в матеріалах справи відсутні докази направлення заяви відповідача № б/н б/д про одностороннє розірвання на адресу-місцезнаходження або офіційну електронну адресу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначено, суд не приймає заяву відповідача № б/н б/д в якості належного, допустимого та достовірного доказу повідомлення позивача про розірвання договору № _21_/2020 від 01.11.2020.

Доказів розірвання договору в судовому порядку, визнання договору недійсним або припиненим за рішенням суду матеріали справи не містять

Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення сторін з намірами припинити дію договору у прядку, передбаченому п. 15.3 договору, господарський суд дійшов висновку, що договір щороку продовжувався на кожний наступний календарний рік. Отже, як станом на дату звернення позивачем до суду, так і станом на дату розгляду даної справи, договір є чинним та діє до 31.12.2023 року.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) № _21_/2020 від 01.11.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно із ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

З матеріалів справи вбачається, що тарифи на теплову енергію для позивача та відповідача були встановлені:

рішенням Згурівської селищної ради Київської області VII скликання № 17 від 18.01.2019 «Про встановлення тарифу на теплову енергію для ІІ групи споживачів послуг ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка», відповідно до якого тариф на теплову енергії з використанням нетрадиційних та поновлюваних джерел енергії для ІІ групи споживачів послуг ( бюджетних установ) складає 1828,11 грн/Гкал (копія рішення наявна в матеріалах справи).

рішенням Згурівської селищної ради Київської області VIIІ скликання № 346 від 22.10.2021 «Про встановлення тарифу на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка», відповідно до якого тариф на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії з використанням альтернативних джерел енергії з котельні по вул. Київська, 12-А в смт. Згурівка для інших споживачів всіх форм власності 3318,46 грн/Гкал (копія рішення наявна в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, ФОП Луценко Н.М. займає приміщення загальною площею 41,18 м.кв. у будівлі за адресою: смт. Згурівка, вул. Центральна, буд. 2. В будівлі за вказаною адресою встановлений загальний лічильник обліку теплової енергії, з якого щомісяця знімаються показники. Таким чином, як зазначає позивач, розрахунок теплової енергії відбувається у відсотковому відношення до займаної площі кожного споживача.

На підтвердження вказаного позивачем долучено до матеріалів справи копії актів на зняття показників лічильників теплової енергії від 30.11.2021, від 30.12.2021, від 31.01.2022, від 01.02.2022 та від 29.03.2022 та методики розрахунку пропорційно займаній площі показників лічильників за листопад 2021, грудень 2021, січень 2022 та лютий-березень 2022.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Відповідно до п. 4.2 договору, теплова енергія за цим договором постачається споживачу для опалення приміщення опалювальна площа якого 41,18 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Згурівка, вул. Центральна, 2 в обсязі 8,1 Гкал.

За змістом п. 6.7 договору, приймання-передача теплової енергії, поставленої споживачу теплопостачальною організацією, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі. Теплопостачальна організація до 5-го числа наступного за розрахунковим місяцем складає та передає нарочно уповноваженому представнику споживача чи надсилає рекомендованим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів: акт приймання-передачі, рахунок-фактура щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків щоквартально, в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник акту приймання-передачі, акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обґрунтовані заперечення.

Підпунктами 10.2.1 та 10.2.14 договору визначено, що до обов`язків теплопостачальної організації належить, зокрема забезпечення постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з даним договором; забезпечення постачання послуг в період з 15.10.2020 по 15.04.2021 щорічно.

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання з постачання споживачу теплової енергії в повному обсязі. Однак відповідач за надані послуги з позивачем не розрахувався, чим, на думку позивача, заборгував йому 22 618,07 грн.

На підтвердження вказаного позивачем долучено до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 01.11.2021 на суму 598,08 грн (обсяг 0.180228 Гкал), № ОУ-0000159 від 30.11.2021 на суму 4 129,82 грн (обсяг 1.2445 Гкал), № ОУ-0000188 від 30.12.2021 на суму 6 408,59 грн (обсяг 1.931195 Гкал), № ОУ-0000018 від 31.01.2022 на суму 6 669,26 грн (обсяг 2.009746 Гкал) та № ОУ-0000061 від 31.03.2022 на суму 2 812,94 грн (обсяг 0.847663 Гкал). Позивач зазначив, що перелічені вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) були отримані відповідачем нарочно, проте останній їх не підписав, вартість поставленої теплової енергії не оплатив, заперечень щодо зазначений актів позивачу не надав. Протилежного суду не доведено.

Водночас, суд не погоджується із твердженням позивача, що ним на виконання умов договору було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 22 618,07 грн.

Так в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 23.05.2022 заборгованість ФОП Луценко Н.М. перед ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» складає 22618,07 грн.

Зі змісту акта вбачається, що за відповідачем станом на 01.10.2021 обліковується заборгованість в сумі 1 999,38 грн; а також надані послуги № ОУ-0000129 від 01.11.2021 на суму 598,08 грн, № ОУ-0000159 від 30.11.2021 на суму 4 129,82 грн, № ОУ-0000188 від 30.12.2021 на суму 6 408,59 грн, № ОУ-0000018 від 31.01.2022 на суму 6 669,26 грн та № ОУ-0000061 від 31.03.2022 на суму 2 812,94 грн; заборгованість станом на 23.05.2022 складає 22 618,07 грн.

Судом встановлено, що зазначений акт з боку відповідача не підписаний.

Господарський суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у поставі Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені судом вище обставини, приписи чинного законодавства, з урахуванням того, що інформація, відображена в акті не підтверджена первинними документами (не підтверджено первинними документами заборгованість відповідача станом на 01.10.2021 в сумі 1 999,38 грн) та враховуючи те, що акт звірки не містить підпису уповноваженого представника відповідача, господарський суд дійшов висновку, що вказаний акт не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу наявності у відповідача перед позивачем станом на 23.05.2022 заборгованості саме в сумі 22 618,07 грн.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок суми наданих послуг з постачання теплової енергії, господарським судом встановлено, що позивач у період з листопада 2021 до березня 2022 року на підставі наявних в матеріалах справи актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 20 618,69 грн.

Матеріалами справи також підтверджується обсяг поставленої відповідачу теплової енергії, зазначений в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), на загальну суму 20 618,69 грн, розрахований пропорційно займаній відповідачем площі приміщення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт постачання відповідачу теплової енергії за період з листопада 2021 року до березня 2022 року на загальну суму 20 618,69 грн.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було встановлено судом вище та узгоджено сторонами в п. 6.5 договору, розрахунки проводяться на поточний рахунок теплопостачальної організації шляхом оплати до 20-го числа наступного за розрахунковим місяцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з підпунктом 9.2.6 договору, обов`язком споживача, зокрема є виконання умов та порядку оплати, оплати теплової енергії по тарифу, установленому в порядку, передбаченому цим договором.

Як зазначає позивач, відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору, не здійснив оплату за надані послуги з постачання теплової енергії.

У зв`язку із наявною заборгованістю, 13.09.2022 позивач звернувся до відповідача із претензією вх. № 08/09-3 від 08.09.2022 про стягнення заборгованості за договором, в якій позивач зазначив, що ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» виконало свої зобов`язання з постачання теплової енергії в повному обсязі, однак у споживача станом на дату звернення із претензією є заборгованість по сплаті за надані послуги в загальній сумі 22 618,07 грн. Претензією позивач просив відповідача підписати акт звірки взаєморозрахунків станом на 23.05.202 між ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» та ФОП Луценко Н.М. за договором № _21_/2020 від 01.11.2020 р; погасити заборгованість у розмірі 22618,07 грн, що виникла у зв`язку з невиконанням ФОП Луценко Н.М. своїх зобов`язань з оплати наданих послуг з теплопостачання згідно договору № _21_/2020 про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) від 01.11.2020 в строк у сім календарних днів з дня отримання даної претензії. Претензією позивач попередив відповідача, що у разі невиконання заявлених у цій претензії вимог у повному обсязі, ТОВ «Альтернативне Тепло Згурівка» буде вимушене звернутися до суду. Разом із претензією позивач направив відповідачу актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 01.11.2021 на суму 598,08 грн, № ОУ-0000159 від 30.11.2021 на суму 4 129,82 грн, № ОУ-0000188 від 30.12.2021 на суму 6 408,59 грн, № ОУ-0000018 від 31.01.2022 на суму 6 669,26 грн, № ОУ-0000061 від 31.03.2022 на суму 2 812,94 грн та акт звірки взаємних розрахунків станом на 23.05.2022. На підтвердження надсилання вказаної претензії з додатками, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви опис вкладення у цінний лист за № 634, поштове повідомлення та поштовий конверт.

Однак, відповідь на претензію відповідач не направив, заборгованість не сплатив, підписані примірники актів не повернув. Протилежного суду не доведено.

Враховуючи встановлені судом вище обставини, приписи чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, господарський суд вважає, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленої теплової енергії за період з листопада 2021 року до березня 2022 року є таким, що настав.

При цьому, як судом зазначено вище, матеріалами справи підтверджено факт постачання відповідачу поставленої теплової енергії за період з листопада 2021 року до березня 2022 року на загальну суму 20 618,69 грн.

Станом на дату звернення позивачем до суду, надані послуги з постачання теплової енергії за період спірний період в загальній сумі 20 618,69 грн відповідачем не оплачені. У зв`язку із цим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 20 618,69 грн. Протилежного суду не доведено, доказів повної оплати до суду не надано.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом статті 599 вказаного кодексу, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії належним чином, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (теплової енергії) від 01.11.2020 нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню частково в сумі 20 618,69 грн.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 446,74 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано копії:

- Договору про надання правової допомоги № 30/01 від 23.01.2023;

- Акту здачі-приймання послуг (правової допомоги) від 25.01.2023 на суму 10 000,00 грн до договору про надання правової допомоги № 30/01 від 23.01.2023;

- Платіжної інструкції № 12 від 30.01.2023 на суму 10 000,00 грн;

- Свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 3830/10 від 07.07.2017;

- Ордеру на надання правничої (правової допомоги) серія АІ № 1348088 від 06.02.2023.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.

Водночас, у постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, навіть коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Суд зазначає, що за своєю категорією вказана справа є малозначною та підлягала вирішенню у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання; спір, який виник між сторонами для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту невиконання зобов`язання судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 911/444/23, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також те, що обставини справи свідчать, що справа є малозначною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів та законодавства, значних затрат часу та правових знань, господарський суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку підлягає до стягнення з відповідача в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Луценко Надії Михайлівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативне Тепло Згурівка» (місцезнаходження: вул. Київська, 12-А, селище міського типу Згурівка, Згурівський район, Київська обл., 07600; ) 20 618,69 грн основного боргу, 2 446,74 грн судового збору та 5 000,00 грн адвокатських витрат.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та підп. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2023.

Суддя Л.В. Сокуренко