ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/451/23

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бугайчук М.В., ордер серія АМ №1050491 від 31.03.2023;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (м.Житомир)

про стягнення 63 344,00грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" 63344,00грн за прострочення сплати грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги №1 від 03.01.2017 з яких 62439,89грн інфляційних втрат та 904,11грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2017 в частині повернення коштів.

Ухвалою суду від 05.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.05.2023.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2023 відкладено розгляд справи по суті на 05.06.2023.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, повідомив що станом на 05.06.2023 сума заборгованості відповідача не змінилась та складає 63344,00грн.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень причин неявки суду не надав, натомість 05.06.2023 подав до суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтоване тим, що попереднім керівником відповідача - ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" був ОСОБА_1 , який є генеральним директором ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія". Тобто, значний період невиконання ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" основного зобов`язання перед кредитором припадає на час, коли ОСОБА_1 був керівником та учасником як підприємства позивача так і відповідача, та відповідно приймав управлінські рішення щодо несвоєчасного повернення фінансової допомоги з усвідомленням наслідків для обох його афілійованих осіб. При цьому, в момент зміни керівника, тобто 04.10.2022 на рахунку підприємства були взагалі відсутні грошові кошти, а фінансовий результат за 2021 рік був збитковий (збитки склали понад 18млн.грн). Звертає увагу, що після пред`явлення до суду позову про стягнення з ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" заборгованості за договором №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2027 відповідачем було сплачено заборгованість у повному обсязі. Зазначені обставини свідчать про добросовісність відповідача та підтверджують вжиття останнім усіх необхідних дій для запобігання обставин, що могли б спричинити збитки позивачу (а.с.62-63).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2017 між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (сторона-1, позивач) та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (сторона-2, відповідач) укладено договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.18-19), за умовами якого сторона-1 надає стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. договору).

Згідно з п.2.1. договору, поворотна фінансова допомога може надаватися у повному обсязі та-або частинами за вибором сторони-1 в національній валюті України в межах суми 230000,00грн.

Відповідно до п.3.1. договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 31.12.2019.

На виконання умов договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2017 позивач перерахував відповідачу кошти в загальному розмірі 230000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №386 від 20.01.2017 та №553 від 20.01.2017 (а.с.20-21).

Однак відповідач в порушення умов договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2017 здійснив лише часткове повернення коштів на суму 10000,00грн, що підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по рахунку ТОВ "ЖИТОМИР-АГРОБУДІНДУСТРІЯ" (а.с.22).

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення коштів у грудні 2022 року звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 220000,00грн фінансової допомоги, яка була надана відповідно до умов договору №1 від 03.01.2017.

Ухвалою від 12.12.2022 суд відкрив провадження у справі №906/1166/22 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (а.с.30-32).

28.12.2022 відповідач сплатив суму боргу у розмірі 220000,00грн згідно платіжного доручення №62 від 28.12.2022, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.01.2023 закрито провадження у справі №906/1166/22 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмета спору (а.с.34-36).

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти порушення строків повернення коштів та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 220000,00грн, станом на момент розгляду справи №906/1166/22 за договором №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2017 не потребують додаткового доказування.

Враховуючи наявність прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 904,11грн за період з 09.11.2022 по 28.12.2022 та інфляційних втрат в розмірі 62439,89грн за період прострочення з листопада 2021 по грудень 2022.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як установлено судом, правовідносини сторін у справі, яка розглядається, виникли з договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 03.01.2019.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами договору №1 від 01.03.2019 сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 31.12.2019.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач поворотну фінансову допомогу повернув з порушенням строків, а саме: 27.12.2022.

Як зазначено вище, предметом даного позову є стягнення з відповідача 62439,89грн інфляційних втрат за період прострочення повернення грошових коштів з листопада 2021 по грудень 2022 та 904,11грн 3% річних за період з 09.11.2021 по 28.12.2022.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Норми ст.625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконано його грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення позичкових коштів нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок інфляційних є правильним та виконаним з дотриманням вказаних норм права, тому вимога позивача щодо стягнення інфляційних за період прострочення з листопада 2021 по грудень 2022 у розмірі 62439,89грн підлягає задоволенню.

Здійснюючи перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних, суд приймає до уваги, що при розрахунку позивач залишив поза увагою те, що день фактичного погашення боргу (28.12.2022) не враховується при обрахунку 3% річних.

Вказане відповідає положенням п.1.9. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013, а також правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16.

Враховуючи вищевикладене, суд провів перерахунок заявлених до стягнення відсотків річних та встановив, що правомірним буде нарахування в сумі 886,03грн за період з 09.11.2021 по 27.11.2022. Вимога про стягнення 18,08грн 3% річних заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Щодо тверджень відповідача про необхідність зменшення розміру 3% річних та інфляційних, несправедливість і недобросовісність заявлених до стягнення нарахувань, відсутність збитків у позивача, погашення заборгованості у повному розмірі, суд зазначає таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 викладено висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова від 16.06.2021 у справі №915/2222/19).

Водночас згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Резюмуючи встановлені обставин справи, суд зазначає, що відповідачем допущено тривале прострочення виконання зобов`язання (з 01.01.2020 до 28.12.2022), у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобов`язання; відповідач жодними доказами не підтверджує свій матеріальний, фінансовий стан, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженим до стягнення санкціями. Тому висловлені у клопотанні від 02.05.2023 обставини, зокрема, щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, не підтверджені, а є суб`єктивними твердженнями сторони.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що відповідач не спростував наявності у нього обов`язку сплатити 3 % річних та інфляційні втрати тривале за допущене прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 63325,92грн, з яких: 62439,89грн інфляційних та 886,03грн 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 18,08грн 3% річних належить відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача, який своїми діями спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (вулиця Промислова, буд. 10, місто Житомир, 10025, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (вулиця Промислова, буд. 10, місто Житомир, 10025, код 03379632)

- 62439,89грн інфляційних;

- 886,03грн 3% річних;

- 2684,00грн. судового збору.

3. В позові відмовити в частині стягнення 18,08грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- у справу;

2,3- сторонам (рек)