ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Справа № 906/360/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Пилипенка О.С., адвоката, ордер серія АМ №1054099 від 15.05.23

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 14.03.23р. суддею Кудряшовою Ю.В. о 16:23 у м.Житомирі, повний текст складено 24.03.23р. у справі № 906/360/22

за позовом фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича

до фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича

про розірвання договору, про повернення передоплати, а також стягнення 44 191,94 грн штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про:

- розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 про надання послуг в односторонньому порядку;

- зобов`язання Фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича повернути грошові кошти у розмірі 137500,00 грн, що були сплачені ним у якості передоплати за надання послуг відповідно до умов договору № КМ 12063/2 від 12.06.2018 про надання послуг, протягом трьох банківських днів з дня набрання судовим рішенням про розірвання вищезгаданого договору шляхом перерахування вищевказаної суми грошових коштів за наведеними в позові реквізитами;

- стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 44191,94 грн, що складається із пені в сумі 16691,94 грн, а також штрафу в розмірі 27500,00 грн, нарахованих у зв`язку з порушенням відповідачем строків надання послуг згідно договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 про надання послуг, шляхом перерахування вищевказаної суми грошових коштів за наведеними в позові реквізитами.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання з розробки, верстки та програмування сайту інтернет-магазину http://lascala.ua/ відповідно до обумовленого технічного завдання та SEO-ТЗ, внаслідок чого позивач звернувся в суд з даним позовом.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.03.23 у справі №906/360/22 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича на користь фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича 16691,94 грн пені та 27500,00 грн штрафу, а також 2481,00 грн сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст.11, 509, 549, 611, 837, 843, 846, 849, 852, 853 ЦК України, ст.ст. 188, 230 ГК України, умови договору про надання послуг вказав, що за умови відсутності опису вкладення до цінного листа, подані докази не є достатніми для підтвердження факту направлення ФОП Смаль А.П. (підряднику/відповідачу) та отримання саме даної претензії, а за відсутності належних та допустимих доказів направлення та отримання претензії від 12.04.2022, якою позивач повідомив відповідача про відмову від додаткової угоди №1 та запропонував укласти додаткову угоду про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018, суд вважає вимогу про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 такою, що не підлягає задоволенню. Разом з тим, суд взяв до уваги наявний факт прострочення виконання робіт з розробки, верстки та програмування сайту Інтернет-магазину https://lascala.ua/ згідно Технічного завдання (надалі - ТЗ) та SEO-ТЗ, а тому прийшов до висновку, що вимоги щодо стягнення 16691,94 грн пені та 27500,00 грн штрафу є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності не сплинув в силу п. 12 п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Не погодившись із ухваленим рішенням, скаржник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14 березня 2023 року у справі №906/360/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 про надання послуг в односторонньому порядку та зобов`язання фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича повернути грошові кошти у розмірі 137 500,00 грн, що були сплачені скаржником у якості передоплати за надання послуг відповідно до умов Договору № КМ 1206/2 від 12 червня 2018 року про надання послуг, протягом трьох банківських днів з дня набрання судовим рішенням про розірвання вищезгаданого Договору шляхом перерахування вищевказаної суми грошових коштів за банківськими реквізитами ФОП Сукачева Дмитра Сергійовича.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст. 86, 210 ГПК України, оскільки не було визнано достатніми докази долучені до позовної заяви, які підтверджують направлення та отримання відповідачем претензії від 12.04.2022, а саме: фіскального чеку трекінг №782 та трекінгу з веб - порталу Укрпошта.

З посиланням на п.п. 8.4, 9.5, 9.10 договору, п.3.4. додаткової угоди, зауважує, що ні договором, ні додатковою угодою не передбачений порядок надіслання претензій.

Зауважує, що ним 12 квітня 2022 року на поштову та електронну адресу відповідача надіслано претензію, на підтвердження чого до суду були надані наступні докази: копію фіскального чеку трекінг № 782 та трекінгу з веб-порталу Укрпошта, який підтверджує обставину, що відповідач особисто отримав рекомендований лист із претензією та долученими до неї додатками; докази надіслання претензії на поштову адресу відповідача , вважає, що в порушення норм процесуального права вказані докази не були прийняті судом першої інстанції.

З посиланням на ст.86 ГПК України, постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20 зазначає про стандарт переваги більш вагомих доказів, а тому вважає, що відповідач не надав жодного доказу, який підтверджує обставину, що долучені докази надіслання претензії є неналежними та недопустимими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування спростування доводів скаржника та свої доводи щодо рішення суду першої інстанції, зокрема, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю та залишити рішення Господарського суду Житомирської області від 14.03.2023 по справі № 906/360/22 - без змін.

Скаржник не забезпечив явку свого представника у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, що підтверджується надісланням ухвали в електронний кабінет та на електронну пошту сторін.

Разом з тим, від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю повноважного представника у іншому судовому засіданні.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про його відхилення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, п. 2 ст. 2 ст. 202 ГПК України передбачає, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, скаржник виклав свою позицію щодо незгоди із оскарженим рішенням в своїй апеляційній скарзі, не був позбавлений права самостійно з`явитися в судове засідання, або направити іншого представника, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника скаржника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

12.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Сукачовим Дмитром Сергійовичем (замовник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Смаль Андрієм Петровичем (виконавець/відповідач) укладений договір про надання послуг № КМ 1206/2 (а.с. 13-17), відповідно до якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги замовнику, в порядку та на умовах, визначених цих договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (п.п. 1.1. договору).

Згідно п.п. 1.2 договору обсяг, строки надання, ціна послуг та порядок розрахунків зазначаються у Додатковій угоді № 1 від 12.06.2018 до цього договору.

Обсяг робіт, тип, загальні параметри, суттєві характеристики та деталізований опис послуг, матеріали та технології для надання послуг зазначені у Технічному Завданні (надалі ТЗ) та SЕО-ТЗ - Додатковій угоді № 1 від 12.06.2018, що є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.3. договору).

Виконавець у строки, обумовлені сторонами, надає послуги та передає їх замовнику за Актом приймання-передачі послуг (п.п. 2.1. договору).

Пунктом 2.3. договору сторони передбачили, що по завершенню надання виконавцем послуг, виконавець письмово повідомляє замовника про надані послуги шляхом направлення замовнику Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 4 договору після закінчення надання послуг виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів готує та передає на погодження замовнику два примірники Акту приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів розглянути та підписати вказаний акт або надати письмові мотивовані заперечення. Після підписання замовник протягом 3 (трьох) робочих днів передає один примірник підписаного Акту виконавцеві. У випадку наявності у замовника зауважень до наданих послуг та/або Акту приймання-передачі наданих послуг, такі недоліки усуваються виконавцем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмових мотивованих зауважень від замовника. Після усунення недоліків погодження акту відбувається у порядку, встановленому цим пунктом договору (п.п. 4.1. договору). Разом з Актом приймання-передачі наданих послуг виконавець зобов`язаний передати замовнику всю технічну документацію за договором та кінцевий результат, виконаний за цим договором (п.п. 4.2. договору).

Згідно п.п. 8.1. договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.п. 8.2. договору).

Також п.п. 8.4. договору визначено, що договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, договорі або у чинному в Україні законодавстві.

12.06.2018 сторонами у справі укладено додаткову угоду № 1, якою визначено предмет домовленості: Розробка, верстка та програмування сайту Інтернет-магазину https://lascala.ua/ згідно Технічного завдання (надалі - ТЗ) та SEO-ТЗ (п.п. 1.1. додаткової угоди).

Виконавець зобов`язується надати послуги в повному обсязі, зазначені в розділі І даної додаткової угоди в термін до 15.08.2020 та передати замовнику результат (п.п. 2.1. договору).

Виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені в розділі І даної додаткової угоди, а замовник зобов`язується оплатити і прийняти виконані роботи (п.п. 2.2. договору).

Пунктом 2.3. додаткової угоди сторони вчергове відзначили, що кінцевий термін виконання робіт за даною додатковою угодою становить 15.08.2020.

Пунктом 3.4. додаткової угоди сторони визначили, що замовник має право на розірвання цієї додаткової угоди в односторонньому порядку при поданні письмової претензії до якості послуг і невиконанні виконавцем своїх обов`язків. У випадку невиконання виконавцем робіт, зазначених у Табл.1 з моменту здійснення замовником передплати (етап 1), внаслідок чого Акт виконаних робіт не підписаний обома сторонами, замовник має право розірвати додаткову угоду в односторонньому порядку, а виконавець зобов`язаний впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту розірвання додаткової угоди повернути замовнику передплату у повному обсязі.

Ціна угоди складає 275 000,00 грн. (п.п. 4.1. договору).

Оплата за надання послуг здійснюється в 3 етапи:

Етап 1: виконавець приступає до надання послуг за умови отримання передоплати, що становить 99 000 грн. до 15.06.2018.

Етап 2: виконавець продовжує надання послуг за умови отримання від Замовника оплати в розмірі 38 500 грн. до 15.05.2020.

Етап 3: замовник сплачує залишок грошових коштів згідно п. 4.1., що становить 137 500 грн. після здачі та приймання робіт у повному обсязі згідно ТЗ та БЕО-ТЗ. Завершення робіт затверджується підписаним Актом виконаних робіт (п.п. 4.2. додаткової угоди).

Також п.п. 4.3. додаткової угоди визначено, що замовник має право достроково оплатити повну вартість послуг виконавця.

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення підписами сторін (п.п. 5.1. додаткової угоди).

Згідно п.п. 5.2. додаткової угоди закінчення строку дії додаткової угоди не звільняє сторони від виконання обов`язків.

12.06.2018 позивач оплатив 99 000 грн., що складає 50% загальної вартості робіт (а.с. 20 том 1).

Згідно рахунку на оплату № 92 від 29.04.2020 (а.с. 22 том 1) позивач здійснив черговий платіж в сумі 38 500,00 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення № 4 від 13.05.2020 (а.с. 23 том 1).

Також позивач зазначив, що 12.04.2022 ним скеровано відповідачу претензію, в якій повідомив відповідача про свій намір розірвати договір в односторонньому порядку. В якості вимог даної претензії позивач зазначив наступне: - протягом 3-х банківських днів повернути 137 000,00 грн. передоплати, - в місячний строк сплатити штрафні санкції в сумі 96 140,57 грн. та - протягом 20 днів з дня отримання претензії розглянути питання розірвання договору, шляхом складання додаткової угоди про дострокове припинення договору.

Згідно тверджень позивача відповідач отримав претензію особисто, що підтверджено трекінгом з веб-порталу Укрпошта (а.с. 126 том 1).

Відповіді від відповідача у зворотньому порядку не отримано.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.03.23 у справі №906/360/22 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича на користь фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича 16691,94 грн пені та 27500,00 грн штрафу, а також 2481,00 грн сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

При цьому скаржник не погоджується із таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 року про надання послуг в односторонньому порядку та зобов`язання фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича повернути грошові кошти у розмірі 137 500,00 грн, що були сплачені скаржником у якості передоплати за надання послуг відповідно до умов Договору № КМ 1206/2 від 12 червня 2018 року про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, враховуючи доводи відповідача у відзиві щодо строку позовної давності то колегія суддів переглядає рішення в повному обсязі.

Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається із матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги Цивільного кодексу України.

Визначення договору підряду міститься в частині 1 статті 837 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України доповнює характеристику договору підряду, вказуючи на те, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Із комплексного аналізу положень договору про надання послуг № КМ 1206/2 від 12.06.2018 та додаткової угоди № 1 від 12.06.2018 вбачається, що предметом договору є саме досягнення результату, яким є програмування відповідачем сайту Інтернет-магазину замовника, який повинен неодноразово використовуватись замовником у своїй діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Разом з тим, ст. 849 ЦК України передбачає, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (ч. 1). Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч. 2). Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 3). Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (ч. 4).

Правовий аналіз положень ст. 849 ЦК України дозволяє дійти висновку, що вони встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови. При цьому, положення частин другої, третьої та четвертої ст. 849 ЦК України містять самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій.

Крім цього, частина 2 ст. 852 ЦК України передбачає, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Як убачається із матеріалів справи, позивач в претензії від 12.04.2022 зазначив, що розриває в односторонньому порядку додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг № КМ 1206/2 від 12.06.2018.

В якості доказів направлення даної претензії відповідачу позивач подав до Господарського суду Житомирської області фіскальний чек від 12.04.2022 (а.с. 126 том 1) та трекінг даного відправлення з веб-сайту Укрпошта.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України, передбачено безумовне право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

Проаналізувавши подані до суду першої інстанції докази щодо направлення претензії від 12.04.2022 (а.с. 126 том 1), судова колегія зауважує, таке.

Так, належним доказом направлення на адресу учасника господарських правовідносин певного доказу є фіскальний чек та опис вкладення з переліком документів. Опис вкладення повинен відповідати пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, відповідно до якого працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Колегія суддів зауважує, що з вказаних вище доказів, а саме фіскального чеку та відстеження трекінгу Укрпошти не вбачається можливим встановити, яке саме відправлення отримано відповідачем.

Отже, що за умови відсутності опису вкладення до цінного листа, на переконання колегії суддів, подані докази не є достатніми для підтвердження факту направлення ФОП Смаль А.П. (підряднику/відповідачу) та отримання саме даної претензії.

Крім цього, як убачається із матеріалів справи, позивачем під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції подано додатковий доказ відправлення претензії від 12.04.2022 на електронну пошту відповідача з посиланням на положення п.п. 9.6. договору № КМ 1206/2 .

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4). У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5).

Враховуючи наведені положення законодавства та за умови відсутності будь-яких обґрунтувань неможливості подати даний доказ з позовною заявою, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття останнього до уваги та що додатковий доказ подано в нечитабельній формі.

За наведеного, вказані докази направлення претензії від 12.04.2022 які подані до суду першої інстанції розцінюються судом апеляційної інстанції критично.

Таким чином на переконання колегії суддів, в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаної претензії відповідачу.

Отже, додаткова угода №1 до договору про надання послуг № КМ 1206/2 від 12.06.2018 є такою, що діє.

Щодо вимоги про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 про надання послуг в односторонньому порядку, судова колегія зазначає наступне.

Законодавчими актами України, що передбачають порядок та підстави дострокового розірвання договору є Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України.

Згідно статті 188 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок зміни та розірвання господарських договорів відповідно до якого зміна та розірвання договорів у односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір надсилає пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк повідомляє другу сторону про результати її розгляду. у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з врахуванням часу поштового обігу. заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Договір може бути розірваний за згодою сторін, а на вимогу однієї з сторін може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору підряду.

Проте, враховуючи встановлені вище обставини відсутності належних та допустимих доказів направлення та отримання претензії від 12.04.2022, якою позивач повідомив відповідача про відмову від додаткової угоди №1 та запропонував укласти додаткову угоду про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018, судова колегія вважає вимогу про розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 такою, що не підлягає задоволенню.

За наведених умов, на переконання колегії суддів, договір про надання послуг № КМ 1206/2 від 12.06.2018 з урахуванням додаткової угоди №1 є таким, що діє до повного виконання його умов згідно п.п. 8.2. договору № КМ 1206/2.

Проаналізувавши наведене вище та приймаючи до уваги положення ст. 849 ЦК України, ч. 2 ст. 852 ЦК України судова колегія звертає увагу на те, що вимозі про повернення попередньої оплати має або передувати відмова від договору або розірвання договору у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що спір у справі стосується також і повернення попередньої оплати за договором № 1206/2, суд апеляційної інстанції констатує, що в межах даної справи відсутні достатні докази припинення дії згаданого договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач пред`явив даний позов до суду не вчинивши достатніх дій щодо відмови від договору або його розірвання, внаслідок чого отримав би право на стягнення попередньої оплати.

В той же час, в аспекті зазначеного апеляційний господарський суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Виходячи з принципів розумності та справедливості і не допускаючи проявів надмірного формалізму, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору № КМ 1206/2 від 12.06.2018 про надання послуг в односторонньому порядку та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Смаль Андрія Петровича повернути грошові кошти у розмірі 137500,00 грн, що були сплачені ним у якості передоплати за надання послуг відповідно до умов договору № КМ 12063/2 від 12.06.2018 про надання послуг, протягом трьох банківських днів з дня набрання судовим рішенням про розірвання вищезгаданого договору шляхом перерахування вищевказаної суми грошових коштів за наведеними в позові реквізитами не підлягають до задоволення.

Крім того, щодо нарахування позивачем штрафних санкцій, а саме: 16 691,94 грн пені та 27 500,00 грн штрафу судова колегія вказує таке.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.5. договору сторони погодили, що за порушення строків надання послуг (виконання робіт) виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за весь період прострочення від вартості послуг, строки надання яких було порушено. Додатково виконавець зобов`язаний сплатити замовнику штраф в розмірі 10% від вартості послуг, визначеної у Додатковій угоді № 1 від 12.06.2018.

Перевіривши подані позивачем розрахунки колегія суддів вважає їх правильними та арифметично вірними, а тому взявши до уваги наявний факт прострочення виконання робіт з розробки, верстки та програмування сайту Інтернет-магазину https://lascala.ua/ згідно Технічного завдання (надалі - ТЗ) та SEO-ТЗ, вимоги щодо стягнення 16691,94 грн пені та 27500,00 грн штрафу слід задоволити.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (СOVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності припало на строк періоду карантину, який на даний час продовжено, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості не сплинув в силу п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а отже, вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2021 по справі № 903/323/20.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 14.03.23 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сукачева Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.03.23 у справі № 906/360/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 14.03.23 у справі №906/360/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу № 906/360/22 повернути до Господарського суду Житомирської області .

Повний текст постанови складений "06" червня 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.