ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/2635/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача за первісним позовом: Балацький Я.А. (виписка з ЄДРЮОФОП)

від відповідача за первісним позовом: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 (повний текст рішення складено та підписано 13.02.2023)

у справі № 910/2635/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом"

про стягнення 14 962,72 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

про стягнення 62 959,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" (відповідача за первісним позовом) про стягнення 14 962,72 грн пені, нарахованої на вартість товару, за яким було допущено порушення строку поставки.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" подало до Господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" про стягнення грошових коштів за порушення строків оплати за договором у розмірі 62 959,18 грн, з яких: 3 % річних в сумі 8998,14 грн та інфляційні втрати - 53 961,04 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2022:

- первісні позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Києва в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" пеню в сумі 14 962,72 грн, судовий збір у сумі 2481,00 грн;

- зустрічні позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" 8998,14 грн - 3 % річних, 53 961,04 грн - інфляційних втрат та судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність сторонами наявності правових підстав для задоволення первісного позову та зустрічного позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач за первісним позовом вважає оскаржуване судове рішення таким, яке прийняте за умов неправильного застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та з невідповідністю висновків, викладених у цьому рішенні в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Зокрема, скаржник посилається на те, що внаслідок неправильного визначення місцевим господарським судом граничного строку виконання позивачем за первісним позовом обов`язку зі сплати частини вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ, неправильно визначений період прострочки зі сплати позивачем за первісним позовом частини вартості поставленого товару у розмірі ПДВ, а відповідно і суми 3 % річних та інфляційних втрат.

Також, позивач за первісним позовом зауважує на тому, що судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права в частині визначення впливу обставин непереборної сили (введення воєнного стану в Україні) на дії позивача за первісним позовом та наслідки ним виконання умов договірних правовідносин.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом наголошує на тому, що ним правильно визначений термін оплати за отриманий товар, тому наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства України.

Окрім цього, відповідач за первісним позовом вказує на те, що обов`язок з оплати за отриманий товар винник у позивача за первісним позовом ще 09.11.2021, тобто до початку російського вторгнення на територію України.

Таким чином, за твердженням відповідача за первісним позовом, у позивача за первісним позовом на момент прострочення ним оплати за договором не існували обставини непереборної сили через введення на території України воєнного стану.

Короткий зміст письмової відповіді на відзив та узагальнення її доводів

У відповіді на відзив, позивач за первісним позовом повторно підтримав доводи викладені ним у апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 910/2635/22 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/2635/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 у справі № 910/2635/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Разіної Т.І.; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом - 31.05.2023.

В судове засідання, яке відбулося 31.05.2023, з`явився представник позивача за первісним позовом, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив.

Як свідчать матеріали справи, відповідач за первісним позовом був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документу на його офіційну електронну адресу в підсистемі "Електронний суд", що в свою чергу, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому відповідач за первісним позовом по справі не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника відповідача за первісним позовом в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача за первісним позовом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.07.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" (постачальник, відповідач за первісним позовом) було укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10476 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар згідно зі специфікацією (невід`ємний додаток № 1 до договору).

Строк поставки товару: липень 2021 (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору ціна товару, що поставляється за даним договором, 617 044,00 грн, крім того ПДВ 20% 123 408,80 грн. Загальна сума договору складає 740 452,80 грн.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

У п. 4.5 договору зазначено, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

18.08.2021 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору, якою сторони узгодили викласти п. 1.2 договору в наступній редакції: "1.2 Строк поставки товару: липень - серпень 2021".

Звертаючись з первісним позовом до місцевого господарського суду, позивач за первісним позовом посилався на те, що відповідач за первісним позовом взяте на себе зобов`язання з поставки товару виконав з порушенням строку, встановленого договором.

Так, зі змісту видаткової накладної № 20 вбачається, що поставка товару на суму 612 722,40 грн, у тому числі ПДВ була здійснена відповідачем за первісним позовом 03.09.2021.

Видаткова накладна № 21 свідчить, що поставка товару на суму 127 730,40 грн, у тому числі ПДВ, була здійснена відповідачем 10.09.2021.

Отже, прострочення поставки товару на загальну суму 740 452,80 грн (у тому числі ПДВ - 123 408,80 грн) складає 17 днів, а саме: з 01.08.2021 по 18.08.2021, тобто до дати укладання сторонами додаткової угоди № 1 до договору про зміну строку поставки товару.

Прострочення поставки товару за видатковою накладною № 20 становить 2 дні, а саме: з 01.09.2021 по 03.09.2021, а за видатковою накладною № 21 - 9 днів, а саме: з 01.09.2021 по 10.09.2021.

Зважаючи на допущене відповідачем за первісним позовом порушення строку поставки товару, позивач за первісним позовом просив суд першої інстанції стягнути з відповідача за первісним позовом пеню у загальному розмірі 14 962,72 грн, нараховану на підставі ст. 231 Господарського кодексу України та п. 7.2. договору.

У зустрічній позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" визнало факт порушення ним строку поставки товару, як і позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

При цьому, відповідач за первісним позовом зазначив, що за поставлений товар позивач за первісним позовом розрахувався частково, сплативши відповідачу за первісним позовом лише 344 303,28 грн з порушенням вищевказаного строку, що підтверджується платіжними дорученнями № 3483 від 15.02.2022, № 3481 від 15.02.2022, № 3487 від 15.02.2022, № 3835 від 18.02.2022, № 5026 від 01.03.2022.

За твердженням відповідача за первісним позовом, решта вартості товару у сумі 396 149,52 грн станом на момент звернення ним із зустрічним позовом позивачем за первісним позовом не була оплачена.

Враховуючи наведене, відповідач за первісним позовом просив місцевий господарський суд стягнути з позивача за первісним позовом суму 8998,14 грн 3% річних та 53 961,04 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання взятого на себе грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2022:

- первісні позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Києва в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" пеню в сумі 14 962,72 грн, судовий збір у сумі 2481,00 грн;

- зустрічні позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом" 8998,14 грн - 3 % річних, 53 961,04 грн - інфляційних втрат та судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановивши факт прострочення позивачем за первісним позовом виконання взятого на себе грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з позивача за первісним позовом інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідачем за первісним позовом на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у ст. 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку. Таке зобов`язання в силу ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі акта цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 Цивільного кодексу України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, то вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши виконані відповідачем за первісним позовом розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за заявлені ним періоди, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що вказані вище розрахунки є арифметично правильними, а відтак позовні вимоги про стягнення 3% річних у загальній сумі 8998,14 грн та інфляційні втрати у загальній сумі 53 961,04 грн підлягають задоволенню.

Стосовно доводів позивача за первісним позовом про відсутність правових для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У силу ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 3.1 договору ціна товару, що поставляється за даним договором - 617 044,00 грн, крім того ПДВ 20% - 123 408,80 грн. Загальна сума договору - 740 452,80 грн.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Статтею 9 Податкового кодексу України передбачено, що ПДВ є загальнодержавним податком та відповідно до ст. 8 названого Кодексу є обов`язковим до сплати на усій території України.

Податок на додану вартість становить 20%, 7% або 14% бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (пп. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України). База оподаткування ПДВ визначається відповідно до ст. ст. 188 - 192 Податкового кодексу України.

Тобто, виходячи з норм Податкового кодексу України, платник податку, зареєстрований відповідно до вимог розділу V ПК України, включає ПДВ до складу вартості товарів/послуг та сплачує його до бюджету, а покупець/споживач компенсує вартість таких товарів/послуг продавцю за цінами з урахуванням ПДВ на момент їх придбання/споживання та незалежно від категорії покупців/споживачів. При цьому покупець/споживач при придбанні/споживанні товарів/послуг самостійно не обраховує ПДВ та не сплачує його до бюджету.

Таким чином, ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент).

Враховуючи наведене, сума ПДВ, як складова загальної ціни товару, підлягає сплаті покупцем у межах погодженого сторонами строку оплати за поставлений товар.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі посилання відповідача на застереження, викладене у п. 3.3 договору, стосовно здійснення оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не спростовує наявності у відповідача обов`язку оплатити частину вартості товару у розмірі суми ПДВ та необхідності його виконання у вищевказаний строк, виходячи з такого.

Так, у п. 4.5 договору зазначено, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адреса замовника для листування в рамках адмініструванні ПДВ: .

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2. ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Зі змісту наведених норм слідує, що право покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у нього в силу факту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних і жодним чином не залежить від факту направлення йому такої накладної контрагентом, у зв`язку з чим останнє як обов`язкове законодавцем не вимагається.

Судова колегія звертає увагу, що сам факт реєстрації податкових накладних у встановленому Податковому кодексі України порядку, як і факт їх надання постачальником на виконання умов договору позивачем за первісним позовом у поданому апеляційній скарзі не оспорюється та не заперечується.

Враховуючи наявність у позивача за первісним позовом обов`язку зі сплати повної ціни переданого товару, а також беручи до уваги, що у силу реєстрації податкових накладних в ЄРПН у останнього виникло право на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оплата на користь відповідача за первісним позовом договірної ціни переданого товару, включаючи її частину у розмірі сум ПДВ, мала бути проведена позивачем за первісним позовом у межах кінцевої дати строку, визначеного п. 3.2 договору, тобто до 09.11.2021 включно.

Стаття 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що вартість отриманого товару оплачена позивачем за первісним позовом лише частково та з порушенням вищевказаного строку, а саме: згідно платіжного доручення № 3483 від 15.02.2022 було сплачено 9351,60 грн (у тому числі ПДВ 1558,60 грн), згідно платіжного доручення № 3481 від 15.02.2022 - 14 952, 48 грн (у тому числі ПДВ - 2492,08 грн), згідно платіжного доручення № 3487 від 15.02.2022 - 19 999,20 грн (у тому числі ПДВ - 3333,20 грн), згідно платіжного доручення № 3835 від 18.02.2022 - 200 000,00 грн (у тому числі ПДВ - 33 333,33 грн), згідно платіжного доручення № 5026 від 01.03.2022 - 100 000,00 грн (у тому числі ПДВ - 16 666,67 грн). Доказів оплати вартості товару у сумі 396 149,52 грн матеріали справи не містять.

Твердження позивача за первісним позовом про те, що судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права в частині визначення впливу обставин непереборної сили (введення воєнного стану в Україні) на дії позивача за первісним позовом та наслідки ним виконання умов договірних правовідносин, колегією суддів відхиляються виходячи з того, що обов`язок з оплати за отриманий товар винник у позивача за первісним позовом ще 09.11.2021, тобто до початку російського вторгнення на територію України.

Отже, враховуючи вищевикладене та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, відповідачем за первісним позовом підтверджено належними та допустимими доказами розмір та порядок обчислення, заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, тому зустрічні позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства України.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача за первісним позовом.

В свою чергу, викладені відповідачем за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 у справі № 910/2635/22 - без змін.

Матеріали справи № 910/2635/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.06.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна