РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2023Справа № 910/14953/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/14953/22

за позовом фізичної особи-підприємця Кучера Дмитра Борисовича;

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС";

про стягнення 89 907,91 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кучер Дмитро Борисович звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" грошові кошти у розмірі 89907,91 грн, з яких: 59 376,00 грн - кошти за поставлений товар, пеня - 14 640,65 грн, інфляційні втрати - 14 314,95 грн, три відсотки річних - 1 576,31 грн, за наслідками невиконання умов договору поставки № 52.21-257 від 12.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2023 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кучера Дмитра Борисовича залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

На адресу суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі № 910/14953/22, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду від Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 5 482,11 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 між фізичною особою-підприємцем Кучером Дмитром Борисовичем (далі - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "КИЇВПАСТРАНС" (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №52.21-257 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю: дверний дотягувач, код 44520000-1 за ДК 021:2015 «Замки, ключі та петлі», надалі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Договір було укладено за наслідками процедур публічної закупівлі на сайті https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-09-10-002048-c.

Сума цього договору (ціна договору) визначається згідно з специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 59 376,00 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сімдесят шість гривень 00 копійок) без ПДВ. Ціна на товар встановлюються в національній валюті України - гривні. Сума (ціна) цього договору може бути змінена, в бік зменшення, за взаємною згодою сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього договору, у випадках передбачених законодавством України (п.3.1.-3.3. договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним характеристикам (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.10.2022 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Позивач вказує, що відповідно до видаткової накладної №237 від 10.12.2021, постачальник поставив, а покупець отримав дверний дотягувач DORMA BTS 84 вартістю 59376,00 грн, однак відповідач у строк, встановлений п. 4.1. договору, вартість поставленого товару не сплатив.

Відповідач у поданому відзиві позов не визнає, така заява в тексті відзиву чи додатках до нього відсутня, проте у резолютивні частині вказаного відзиву останній просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 5 482,11 грн за видатковою накладною № 266 від 02.12.2021.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом першим частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної №237 від 10.12.2021 постачальник поставив, а покупець отримав товар, вказаний у специфікації (додатку № 1 до договору), а саме: дверний дотягувач DORMA BTS 84 у кількості 12 шт. вартістю 59 376,00 грн.

Однак покупцем не було сплачено вартість поставленого товару за вищезазначеною видатковою накладною.

Враховуючи наведене, суд встановив факт поставки позивачем товару за договором загальною вартістю 59 376,00 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи видаткова накладна та факт прийняття товару відповідачем, що підтверджується підписом його представника на вказаній видатковій накладній.

Факт отримання товару за видатковою накладною №237 від 10.12.2021 також не заперечується відповідачем.

Таким чином, станом на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 59 376,00 грн. Доказів оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № 237 від 10.12.2021 відповідачем до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на положення п. 4.1. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

За змістом статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивачем поставлено товар відповідачеві 10.12.2021, то останній був зобов`язаний здійснити оплату вартості поставленого товару у строк по 08.02.2022.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Позивач за прострочення строків оплати за поставлений товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 14 314,95 грн інфляційних втрат та 1 576,31 грн трьох процентів річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, а також положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, а саме, у розмірі 14 314,95 грн інфляційних втрат та 1 576,31 грн трьох процентів річних, відповідно за визначений позивачем період.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 14 640,65 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку Украйни, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати платежів за договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 640,65 грн пені підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача проти стягнення пені суд вказує, що у відзиві Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС" надає контррозрахунок пені, однак вказаний розрахунок судом до розгляду не може бути прийнятий, оскільки цей розрахунок здійснений відповідачем за видатковою накладною № 266 від 02.12.2021, яка не є предметом розгляду в даній справі.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (04070, місто Київ, Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи 31725604) на користь фізичної особи-підприємця Кучера Дмитра Борисовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 59 376 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сімдесят шість) грн 00 коп. заборгованості, 14 314 (чотирнадцять тисяч триста чотирнадцять) грн 95 коп. інфляційних втрат, 1 576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн 31 коп. трьох процентів річних, 14 640 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок) грн 65 коп. пені та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко