ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 червня 2023 року cправа №903/396/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича,

та за присутності:

від позивача в режимі відеоконференції згідно ухвали від 22.05.2023р.: Гуйда Д.М. - адвокат (довіреність від 01.10.2022р., наказ від 13.03.2023р. №22.67, договір про надання професійної правничої допомоги від 13.03.2023р. №22.67),

від відповідача: Крючкова О.Б. - адвокат (ордер серія АС №1060892 від 22.05.2023р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Хорзової Поліни Вікторівни, м. Луцьк

про стягнення 27 235 грн.,

встановив: 19 квітня 2023 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла та була зареєстрована позовна заява від 10.04.2023р. Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" про стягнення на її користь з підприємця Хорзової Поліни Вікторівни 27 235 грн. заборгованості по сплаті винагороди за здійснення легального комерційного використання музичних творів, котра виникла у зв`язку з невиконанням умов договору №КБР-84/11/20-Н від 01.11.2020р. про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах з додатками.

При цьому позивачем засвідчувалось на понесенні витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 2 684 грн., а також, відповідно до ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України, здійснено заяву про надання відповідних доказів та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (орієнтовним розміром 10 000 грн.).

Ухвалою від 24.04.2023р. за позовом було відкрито провадження у справі із розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначенням справи до розгляду в судовому засіданні на 22.05.2023р., здійсненою сторонам пропозицією вчинити певні дії та надати суду додаткові матеріали.

22 травня 2023 року судом було зареєстровано клопотання підприємця Хорзової П.В., за підписом адвоката Крючкової О.Б. про ознайомлення з матеріалами справи. 22.05.2023р. представнику сторони було надано можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Відображеною в протоколі засідання від 22.05.2023р. ухвалою, постановленою за результатами проведеного у справі за участю представників сторін судового засідання, судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 07.06.2023р.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу строк для подання відповіді (за наявності) на відзив відповідача на позовну заяву.

31 травня 2023 року судом було зареєстроване клопотання відповідача за підписом адвоката Крючкової О.Б. від 31.05.2023р. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (сплатою підприємцем Хорзовою П.В. коштів у повному обсязі згідно платіжної інструкції від 30.05.2023р. №251 на суму 27 235 грн.)

01 червня 2023 року судом була зареєстрована заява ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" за підписом адвоката Гуйди Д.М. від 01.06.2023р. про відмову позивача від позовної заяви на підставі ст. 191 ГПК України у зв`язку із сплатою підприємцем Хорзовою П.В. суми заборгованості 27 235 грн. Також у заяві позивач просить провадження у справі закрити у зв`язку з відмовою від позову та вирішити питання стосовно повернення з Державного бюджету України судових витрат по справі та стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

06 червня 2023 року судом було зареєстроване клопотання підприємця Хорзової П.В. за підписом адвоката Крючкової О.Б. від 06.06.2023р. про повне покладення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу на ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав".

Присутній в судовому засіданні представник позивача заяву про відмову від позовної заяви підтримав, просив суд відмову від позову прийняти і закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, вирішити питання щодо повернення стороні з Державного бюджету України судових витрат по справі (2 684 грн. судового збору) та стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Присутня в судовому засіданні представник відповідача просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору та повернути позивачу судовий збір за подання позовної заяви до суду в повному розмірі. Клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених стороною витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. заперечила, засвідчила, що на день подання позовної заяви спору між сторонами не було, оскільки до подачі позовної заяви до суду позивач не звертався до відповідача з вимогою чи повідомленням про необхідність сплати 50% платежів за договором саме на рахунок Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав". Зауважила, що відповідач не мав інформації про платіжні реквізити позивача і про його претензії до відповідача, відтак, вважає, що до моменту звернення до суду обов`язок відповідача щодо оплати роялті на рахунок позивача не існував, а строк оплати не настав. Посилається на положення п. 3.3. договору №КБР-84/11/20-Н від 01.11.2020р. про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах та зазначає, що оплата має здійснюватися на розрахунковий рахунок Приватної організації "Українаська ліга авторських і суміжних прав", а не Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав".

Судом зауважується, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд наділений повноваженнями закрити провадження у справі у тому випадку, коли позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

За наслідками розгляду в судовому засіданні заяви ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" про відмову від пред`явлених до божника позовних вимог щодо стягнення 27 235 грн. суми основного боргу, судом встановлено, що остання підписана уповноваженим представником спілки, адвокатом Гуйдою Д.М., на підставі та в межах повноважень, наданих представнику довіреністю від 01.10.2022р.

Означене клопотання, на думку суду, засвідчує вільне волевиявлення сторони позивача стосовно господарського спору в його частині, не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

Відтак, на переконання суду, відмову позивача від позову слід прийняти і закрити провадження у зв`язку з цим провадження у справі (з врахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України).

Судом враховано, що відповідачем у справі вжито усіх можливих заходів, спрямованих на врегулювання господарського спору, зокрема, у відповідності до платіжної інструкції від 30.05.2023р. №251, після звернення позивача до суду з відповідним позовом (12.04.2023р.) та після відкриття судом провадження у справі (24.04.2023р.), повністю сплачено (погашено) існуючу перед позивачем заборгованість (на суму 27 235 грн.) стягнення котрої виступає предметом спору у даній справі.

При цьому судом засвідчується, що наявність ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України унормовано, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи викладене, беручи до уваги постановлення судом за наслідками розгляду в судовому засіданні даної справи ухвали про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, заявлене позивачем клопотання, у суду виникають обставини для вирішення питання та постановлення за відповідними наслідками відповідної ухвали про повернення ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" з Державного бюджету України 1 342 грн. суми судового збору, що становить 50 відсотків від суми судового збору 2 684 грн., сплаченої при зверненні позивача до суду з відповідним позовом.

Решта судового збору, а саме 1 342 грн., покладається судом відшкодуванням на відповідача відповідно до положень ст.ст. 129, 130 ГПК України. При цьому також враховано, що саме з вини підприємця Хорзової П.В. відповідний спір було доведено до розгляду судом.

Щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000р. №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою статті 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат - це суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позові від 10.04.2023р. та у заяві від 01.06.2023р. ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" просила суд вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В підтвердження надання адвокатом Гуйдою Д.М. ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи стороною надано довіреність від 01.10.2022р., договір про надання професійної правничої допомоги від 13.03.2023р. №22.67, наказ від 13.03.2023р. №22.67, Свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю від 03.10.2013р. №5428, акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 01.06.2023р.

Дослідивши надані стороною докази, суд приймає до уваги, що між Адвокатським об`єднанням "ІНТЕЛКРАФТС" (адвокатське об`єднання) та Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (клієнт) було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 13.03.2023р., згідно умов п.п. 1.1., 1.2. адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі і на умовах, що визначені ним договором, а клієнт зобов`язується прийняти і оплатити надану йому правову допомогу. Професійна правнича допомога, що надається за цим договором: підготовка позовної заяви та всіх необхідних документів, пов`язаних з розглядом справи, звернення до суду, представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом клієнта до фізичної особи-підприємця Хорзової Поліпи Вікторівни про стягнення заборгованості за договором №КБР-84/11/20-Н від 01.11.2020р.

Згідно п.п. 2.1.-2.2.4. договору від 13.03.2023р. адвокатське об`єднання зобов`язується: суворо зберігати конфіденційну інформацію та адвокатську таємницю, предметом якої є питання, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги відповідно до умов цього договору; надавати клієнту професійну правничу допомогу, використовувати всі передбачені законодавством способи захисту прав і законних інтересів клієнта; інформувати клієнта про хід виконання договору.

Адвокатське об`єднання має право: отримувати від клієнта інформацію та документи, необхідні для виконання умов цього договору; своєчасно отримувати від клієнта винагороду за надання професійної правничої допомоги в порядку і на умовах цього договору; призначати партнерів та адвокатів для надання професійної правничої допомоги за цим договором: розірвати даний договір в порядку та на умовах, передбачених п. 5.2. договору.

Відповідно п. 3.1.3. договору від 13.03.2023р. своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану адвокатським об`єднанням професійну правничу допомогу, а також відшкодовувати фактичні витрати, понесені під час надання професійної правничої допомоги.

Пунктами 4.1.-4.1.1. договору від 13.03.2023р. сторони погодили, що за надання професійної правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду у наступних розмірах: підготовка позовної заяви, звернення до суду та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - 10 000 грн., без ПДВ.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 01.06.2023р., підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг склала 10 000 грн., а з детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по даній справі, вбачається, що вартість послуг на визначену суму включає:

- підготовку та складання позовної заяви з додатками;

- підготовку клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференцій, заяв з процесуальних питань, заяви про відмову від позову та стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками, підготовку усіх копій документів та їх завірення належним чином, формування та відправку документів відповідачу та до суду;

- забезпечення участі адвоката у судових засіданнях, проведення переговорів адвоката Гуйди Д.М. з адвокатом відповідача.

Пунктом 1 частини 2 статті 126, частиною 8 статті 129 ГПК України, визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Враховуючи вказане, судом констатується, що позивачем згідно ст. 74 ГПК України доведено понесення витрат в розмірі 10 000 грн. по оплаті наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року за справою №922/445/19, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Водночас відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, проте, беручи до уваги заявлене представником позивача клопотання про зменшення, вправі зробити це у даній справі.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

Слід зауважити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що йшлося вище, проте їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Таким чином, зважаючи на наведені положення, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Частинами п`ятою, шостою статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене статтею 129 ГПК України. Суд звертає увагу, що зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

У частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022р. у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі №904/3583/19, від 18.03.2021р. у справі №910/15621/19 тощо.

Такі критерії, як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статі 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною четвертою статті 129 ГПК України.

Суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України (з власної ініціативи), так і в частині четвертій статті 126 ГПК України (за клопотанням сторони).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2022р. у справі №903/643/21.

Суд засвідчує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

Враховуючи здійснене на адресу суду заперечення відповідача про розмір витрат на правову допомогу, заявлених до стягнення позивачем, останні приймаються судом із наступними висновками про можливість зменшення розміру таких витрат на 70% з 10 000 грн. до 3 000 грн.

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалість розгляду справи, повну оплату стороною суми заборгованості після звернення позивача до суду з відповідним позовом та після відкриття судом провадження у справі, суд дійшов висновку щодо доцільності відшкодування ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" за рахунок підприємця Хорзової П.В. витрат на надання правової допомоги в суді в розмірі 3 000 грн. Саме витрати у засвідченому судом розмірі, на переконання суду, відповідатимуть критеріям пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості.

Також судом враховано, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

В даному випадку позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, на загальну суму 10 000 грн. Проте, аналізуючи розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат, суд враховує, що відносини між сторонами, на підставі яких подано позовн, виникли на підставі договору №КБР-84/11/20-Н від 01.11.2020р. про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах. Тобто, на переконання суду, категорія справи не є специфічною чи особливо складною.

Фактичними обставинами справи є надання відповідачу на виконання умов договору послуг та прийняття останніх стороною на суму 27 235 грн. Тобто, визначення суми заборгованості та виклад фактичних обставин справи не є особливо об`ємною та затратною роботою.

Позовна заява в основному містить нормативні положення Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого видається, що складення такої відповідного позову не є особливо затратним по часу.

Суд звертає увагу, що судова практика у справах відповідної категорії в господарському судочинстві є усталеною, тому підготовка позовних заяв за наведених фактичних обставин відносин між сторонами не потребує додаткової пошукової роботи стосовно з`ясування позицій касаційного суду.

Суд зазначає, що не має підстав втручатись у відносини клієнта з адвокатом стосовно погодженої вартості наданих послуг. Разом з тим, суд засвідчує, що покладення всіх понесених стороною судових витрат на іншу сторону не може бути надмірним тягарем для іншої сторони. Суд також враховує, що справи відповідної категорії не належать до складних, багатоаспектних і затратних по часу.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Суд відхиляє твердження відповідача про необхідність відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 10 000 грн. з огляду на відсутність спору між сторонами на день звернення позивача з позовом до суду.

Суд зауважує, що відповідно до п. 5.1 договору від 01.11.2020р. №КБР-84/11/20-Н, сторони погодили, що у разі виникнення заборгованості користувача за цим договором (основним договором із додатками до нього) позов на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо авторською організацією до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед авторською організацією та окремо суміжною організацією до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед суміжною організацією, а також у разі досягнення домовленості між авторською організацією та суміжною організацією - ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача.

Додатками до Договору є Додаток №1 - Договір про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав, Додаток №2 - Договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права, Додаток №3 - Перелік закладів, в яких Користувач здійснює використання Об`єктів суміжних прав та Об`єктів авторського права, Додаток №4 - форма звіту, Додаток №5- Угода щодо питань обробки персональних даних в процесі взаємодії.

Відповідно до п. 5.1. додатку №1 до договору про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.10.2021р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення (п. 5.2. додатку №1 до договору).

Вказаний договір та додатки до нього підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб сторін договору.

Відтак, посилання відповідача на п. 3.3. договору №КБР-84/11/20-Н від 01.11.2020р. в частині відсутності спору з тих підстав, що оплата має здійснюватися на розрахунковий рахунок ПО "Українаська ліга авторських і суміжних прав", а не ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" не приймаються судом, з огляду на те, що договором визначено, що у випадку заборгованості позов на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо авторською організацією до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед авторською організацією та окремо суміжною організацією.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 129, 130, 231-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмову Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" від позову прийняти.

2. Провадження у справі закрити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хорзової Поліни Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (м. Київ, вул. А. Аболмасова, 5, група приміщень 57, офіс 7, ) 1 342 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору, 3 000 грн. у відшкодування витрат по оплаті послуг з наданої професійної правничої допомоги.

4. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Громадській спілці "Українська ліга авторських та суміжних прав" (м. Київ, вул. А. Аболмасова, 5, група приміщень 57, офіс 7, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1342 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжної інструкції №2839 від 06.04.2023р. на суму 2684 грн., відповідно до ст. 130 ГПК України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

5. Підставою для повернення судового збору є дана ухвала, підписана суддею та засвідчена гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. На виконання пункту 3 резолютивної частини ухвали суду видати наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Відповідно до ст.ст. 231, 255 ГПК України, ухвала про закриття провадження у справі, підлягає оскарженню в апеляційному порядку. З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 09.06.2023р.

Суддя В. А. Войціховський

ухвалу направити: ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" (м. Київ, вул. А. Аболмасова, 5, група приміщень 57, офіс 7; ; ; ); підприємцю Хорзовій Поліні Вікторівні (ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2).