РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2023Справа № 910/208/23

За позовомПриватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 8066,56 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Дтек Павлоградвугілля" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" вартості нестачі вантажу у розмірі 8066,56 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/208/23; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

08.02.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, серед іншого зазначивши про те, що при здійсненні розрахунків вартості недостачі вантажу необхідно застосовувати відсоток природної втрати вантажу під час перевезення, який передбачений для вантажів завантажених у вологому стані на підставі п.27 Правил видачі вантажів, а саме 2% від загальної маси, а не 1%, як вказує позивач. Також відповідач посилається на ст.111 Статуту залізниць України в частині звільнення залізниці від відповідальності, зокрема, у випадку коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами перевезення вантажів.

Крім того, 08.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просить витребувати у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленою "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля i готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженої наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466 - зазначені документи містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №45897162, 46324950, 46358552, оскільки вона не може дорівнювати 0%.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено повністю, у порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Приватного акціонерного товариства "Дтек Павлоградвугілля" перелічені документи.

Позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

23.02.2023 та 12.05.2023 від позивача надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

30.05.2023 від позивача надійшли додатки до пояснень від 23.02.2023.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, у період з вересня по жовтень 2022 року згідно залізничних накладних №№45897162, 46324950 та 46358552 Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", як відправником, відправлено залізничним транспортом вагони з вугіллям кам`яним марки Г-газове у твердому стані, одержувачем якого була Бурштинська ТЕС АТ "ДТЕК Західенерго", а зокрема, вагони №№54040332, 55340137, 56309644.

Відповідно до переуступних написів, зроблених на вказаних залізничних накладних за підписом начальника ВПЗ ВП Бурштинська ТЕС та головного бухгалтера ВП Бурштинська ТЕС, право на пред`явлення позову передано Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач видав одержувачу вантаж зі складанням комерційних актів №450003/215/319 від 06.09.2022, №388103/373 від 06.10.2022 та №410006/162/15 від 10.10.2022, згідно яких виявлено нестачу вантажу, а саме: 1400 кг, 1500 кг та 950 кг відповідно.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем, який є відправником за вказаними залізничними накладними, надано довідки про вартість вугільної продукції, що перевозилася у вагонах №№54040332, 55340137, 56309644.

Спір у даній справі виник у зв`язку з незбереженням, на думку позивача, вантажу, який прийнятий до перевезення відповідачем згідно наведених вище залізничних накладних, внаслідок чого останній зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані цим збитки на суму 8066,56 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не установлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут) накладна - основний перевізний документ установленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст.924 Цивільного кодексу України).

В силу ст.920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не установлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з абз.1 п.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно зі ст.37 Статуту тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст.32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

У вирішенні спорів, пов`язаних із збереженням вантажу під час перевезення насипом у вагонах відкритого типу, зокрема, вугілля, необхідно виходити з того, що ст.111 Статуту залізниць України звільняє перевізника від відповідальності за втрату та недостачу вантажу, якщо вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника за відсутності ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відправник, згідно зі ст.37 Статуту залізниць України повинен визначити масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній. Якщо залізниця використає своє право перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній, та візьме участь у контрольній перевірці маси вантажу, то сама лише ця обставина не є підставою для покладання відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, а повинна оцінюватись поряд з іншими обставинами справи. Прибуття напіввагона на станцію призначення з недовантаженням до рівня бортів не свідчить про втрату або розкрадання навалочного або насипного вантажу при перевезенні, оскільки згідно зі статтею 111 Статуту залізниць України, позивач має довести вину перевізника.

Залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником в залізничній накладній, але не зобов`язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут залізниць України та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу "на око". До того ж різні вантажі мають різну питому вагу та вологість, внаслідок чого вантаж масою 70 тонн може займати лише третину або половину вагона (п.3.19 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002)

Відповідно до пп."а" п.111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вже було зазначено вище, під час перевезення залізницею була виявлена нестача кам`яного вугілля у вагонах №№54040332, 55340137, 56309644, про що складено комерційні акти №450003/215/319 від 06.09.2022, №388103/373 від 06.10.2022 та №410006/162/15 від 10.10.2022, згідно яких виявлено нестачу вантажу, а саме: 1400 кг, 1500 кг та 950 кг відповідно.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п.2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належними та допустимими доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних фактичній масі вантажу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в комерційних актах №388103/373, №410006/162/15 зафіксована недостачу вантажу, а також, зокрема, зазначено, що на поверхні вантажу виявлено заглиблення, пошкоджено маркування та в місцях виїмки маркування відсутнє у вагоні №55340137, а у вагоні №56309644 маркування вапном в місцях поглиблення не порушено. Також вказано про деформацію кришки 4-го люка, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, деформовану кришку1-го люка праворуч, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм, закладеного ганчір`ям у вагоні №55340137 та про наявність старих слідів просипання вантажу на проміжних та шкворневих балках, наявність щілин між кришками люків проміжних та шкворневих балках 1, 2 люків ліворуч та 5, 6 люків праворуч шириною 20 мм, довжиною 700 мм закладених ганчір`ям, решта люків щільно закриті у вагоні №56309644.

На підставі вказаного були складені акти форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 та № 134 від 07.10.2022 про технічний стан вагонів №55340137 та №56309644.

В акті форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 було зазначено, що вагон №55340137 технічно справний, зліва по ходу потяга деформована кришка 4 люка, зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, праворуч по ходу потяга деформована кришка 1 люка, з правої сторони по ходу поїзда між 2-3 люками зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм закладено ганчір`ям. Заходи щодо запобігання втрати вантажу вантажовідправником не вжито.

В акті форми ГУ-106 №134 від 07.10.2022 було зазначено, що вагон №56309644 технічно справний, нещільне прилягання кришок 1,2 люків зліва та 5-6 люків справа, щілини між кришками люків проміжними та шкворневими балками шириною 20 мм довжиною 700 мм, втрата вантажу неможлива. Вантажовідправник щілини до навантаження бачити міг, але міри щодо усунення не прийняв.

Отже, в суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

З урахуванням відомостей, зазначених в комерційних актах та актах форми ГУ-106 щодо вагонів №55340137 та №56309644, суд дійшов висновку про їх непридатність для перевезення даного виду вантажу. При цьому, матеріалами справи підтверджується факт технічної справності зазначених вагонів, однак в комерційних актах зазначено про недоліки, які свідчать про їх непридатність для перевезення певного вантажу (сипучого тощо), тобто в комерційному відношенні.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги комерційні акти №388103/373, №410006/162/15 щодо вагонів №55340137 та №56309644 як докази підтвердження втрати вантажу з вини відповідача.

Щодо обставин втрати вантажу при перевезенні у вагоні №54040332 за залізничною накладною №45897162, суд зауважує наступне.

Статтею 110 Статуту передбачено відповідальність залізниці за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Згідно ч.1 ст.30 Статуту завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст.31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст.32 Статуту вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п.5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542 встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з ч.3 ст.32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п.12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411 забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

За приписами п.2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів, усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов, розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення установлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному перевезенні як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження у вагоні №54040332 за залізничною накладною №45897162 не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагону (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п.28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вантажу, зазначені у спірних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірною залізничною накладною, прийняла їх до перевезення, що не заперечується відповідачем. Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагонах залізницею при відправленні складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагону як комерційному так і технічному відношенні.

Вказане підтверджує, що вантажовідправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

В той же час, згідно наявного в матеріалах справи комерційного акту №450003/215/319 від 06.09.2022 вагон №54040332 мав несправності, а саме: існував зазор праворуч за рухом потягу між кришкою 7 люка та поперечною балкою вагона довжиною 60 мм, шириною 50 мм, для запобігання подальшої втрати вантажу зазор ущільнили за допомогою клоччя. Акту форми ГУ-106 щодо технічного стану вагону №54040332 відповідач суду не надав.

Приписами ч.3 ст.917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Крім того, положення Статуту передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки у спірній залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі №905/748/17.

Отже, втрата вантажу у вагоні №54040332 під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст.115 Статуту залізниць України).

В матеріалах справи наявна довідка Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо вартості 1 тони вугільної продукції, що перевозилася у вагоні №54040332.

За висновком суду, надана позивачем довідка є належним доказом на підтвердження вартості вантажу, що перевозився у вагоні №54040332, адже положення ст.115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі;шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

1.5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

0,5% маси всіх інших вантажів.

Одним із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними посвідчення №2742 про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) від 02.09.2022 вугілля кам`яного марки ДГ (0-100) не перевищує гранично допустиму норму, яка становить не більше ніж 16,0%.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, зокрема, у вагоні №54040332 за залізничною накладною №45897162, проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до п.27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне марки Г-газовий у твердому стані (п.20 залізничної накладної), складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з наданих до матеріалів справи залізничної накладної та посвідчення №2742 про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) від 02.09.2022, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 16%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

У графі 20 залізничної накладної №45897162 зазначено про перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове у твердому стані, а тому на думку суду, для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, п.27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.

Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

Факт нестачі у розмірі 1400 кг у вагоні №54040332 за спірним перевезенням підтверджений дослідженим судом комерційним актом №450003/215/319 від 06.09.2022.

Частиною 1 ст.127 Статуту установлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що при перевезенні вантажу у вагоні №54040332 за залізничною накладною №45897162 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, внаслідок чого виявилась нестача вантажу на суму 3156,67 грн, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано факту наявності в діях перевізника вини у незбереженні прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу з наведених вище підстав.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вул.Є.Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Соборна, будинок 76, ідентифікаційний код 00178353) вартість нестачі вантажу у розмірі 3156 (три тисячі сто п`ятдесят шість) грн 67 коп. та судовий збір у розмірі 970 (дев`ятсот сімдесят) грн 88 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова