ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25.05.23 Справа № 917/1195/22
Суддя Мацко О.С., розглянувши матеріали справи № 917/1195/22
про стягнення 1 098 212,76 грн.
Секретар судового засідання Токар А.В.
Представники: відсутні
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.05.2023 р. у справі № 917/1195/22 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Василівська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» 443 591,49 грн. основного боргу, 130 191.35 грн. пені, 105494,20 грн. річних, 218 331,73 грн. штрафу, 26 851,87 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 16 382,81 грн. судового збору.
07.05.2023 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» до суду надійшла заява б/н від 07.05.2023 р. (вх. № 5696) про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у справі № 917/1195/22, та заявлено клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 49 332,61 грн витрат на професійну правову допомогу.
10.05.2023 року відповідачем також подано до суду заяву б/н від 09.05.2023 р. (документ сформовано в системі 09.05.2023р., вх.суду № 5850) про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правову допомогу - 100 000,00 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Ухвалою від 15.05.2023р. призначено судове засідання на 25.05.2023р., про що повідомлено учасників справи. Сторони явку в засідання не забезпечили, що не перешкоджає розгляду поданих заяв.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне:
Вже 31.01.2023р. позивач звернувся до суду з клопотанням по стягнення судових витрат з посиланням на укладений між адвокатом Сааді Р.М. (адвокатським бюро) та позивачем договір від 07.09.2022р. та додаткову угоду №1 від 28.11.2022р., з наданням доказів оплати позивачем адвокату 27 000,00 грн. витрат на правову допомогу, просив приєднати докази до справи та розподілити (стягнути) судові витрати з урахуванням поданих позивачем документів, що підтверджують їх розмір (а.с.186-189). У судовому засіданні представник позивача підтримав своє клопотання. При прийнятті рішення дане клопотання було вирішено судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній та резолютивній частині рішення у даній справі від 04.05.2023р.
Після прийняття рішення у даній справі позивач звернувся до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення на користь позивача 49 332,61 грн. витрат на професійну правову допомогу. У обгрунтування клопотання посилається на те, що за укладеним договором від 07.09.2022р. та додатковою угодою №2 від 01.03.2023р. встановлено розмір гонорару за договором за представництво інтересів у місцевому господарському суді в період з 29.11.2022р. по дату ухвалення рішення по суті спору - 10 000,00 грн. Додатково, за досягнення результату у вигляді задоволення судом позову (повністю чи частково) у справі, клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 7% від присудженої до стягнення з відповідача суми (п.3 додаткової угоди). У випадку, якщо сума гонорару, визначеному у п.3 додаткової угоди, буде більша за суму гонорару, визначену у п.1 та 2 додаткової угоди, то сума гонорару, визначена у п.3 угоди, зменшується на 50% від суми гонорару, визначеної п.1 цієї додаткової угоди, та на 100% від суми гонорару, визначеної п.2 додаткової угоди.
Відтак, позивач просить стягнути з відповідача додатково до вже відшкодованих рішенням суду 49 332,61 грн.
Витрати на професійну правову допомогу відповідача:
У відзиві на позов відповідач вказав, що орієнтована сума судових витрат на правову допомогу в суді 1 інстанції складає 100 000,00 грн. та надав заяву про вирішення питання по судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог відповідно до ч.1 ст.221 ГПК України (арк.справи 127, том 1). До відзиву відповідачем було додано ордер на надання правової допомоги від 22.06.2022р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю гр.Євсюкова Ф.Б. від 20.05.2021р., договір від 24.06.2021р. №24/06/21 про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Євсюковим Ф.Б. та відповідачем (а.с.129-136, том 1). У запереченнях на відзив (а.с.158-159) позивач зазначає. що заявлені витрати на правничу допомогу в сумі 100 000,00 грн за представництво у суді 1 інстанції не кореспондуються з обсягом роботи, яку проввів адвокат: жодних контрррозрахунків зроблено не було, спроба ввести суд в оману щодо станів розрахунків між сторонами взагалі не є правничою допомогою; наповнення відзиву на позов посиланнями на норми права, без спростування предмету та підстав позову, не є ефективною правничою допомогою, відтак, з урахуванням клопотання від 17.05.2023р., позивач просить суд зменшити витрати на правову допомогу відповідача до 1000,00 грн.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного:
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
При цьому, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Судом також враховано приписи ст.124,129 ГПК України, згідно яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв"язку з розглядом справи, що, однак, не обмежує сторону у доведенні іншої фактичноїх суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Однак, якщо сума судових витрат , заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену у попередньому розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо стона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час попереднього розрахунку.
Стосовно витрат відповідача на правову допомогу, суд враховує наявність клопотання позивача про їх неспівмірність та частково погоджується з ним в тому, що заявлена сума в 100 000,00 грн не є співмірною зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт під час розгляду справи в суді першої інстанції. На переконання суду, співмірною у даній справі буде сума 50 000,00 грн. (яка співвідноситься і з сумою адвокатських витрат позивача, виходячи з принципу пропорційності), відтак, з урахуванням часткової відмови у задоволенні позовних вимог, відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача підлягає 274,31 грн.
Згідно ч.11 ст.129 ГПК України, у випадку покладення суми судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відтак, за даним додатковим рішенням суд частково задовольняє заяви обох сторін про розподіл судових витрат та покладає на відповідача обв"язок відшкодувати позивачу 9 725,69 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Керуючись ст.ст.123-126,129, 238-240,244 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
2. В іншій частині заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Василівська» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» про розподіл судових витрат - відмовити.
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). З
Повне рішення складено 05.06.2023р.
Суддя Мацко О.С.