ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року м.Дніпро Справа № 904/7963/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

судді: Парусніков Ю.Б., Вечірко І.О.,

секретар судового засідання Бурчак А.Ю.

представники сторін:

від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк": Шевченко Любов Павлівна, довіреність №371-К-Н-О від 09.03.2023 року , адвокат;

від ТОВ "Дніпровський елеватор": Тютюнник Валентина Анатоліївна, ордер серії АЕ №1155017 від 26.06.2022 року , адвокат;

арбітражний керуючий Шевченко Віталій Євгенович, посвідчення №1231 від 24.04.2013 року;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 року у справі №904/7963/21 (суддя Мартинюк С.В.)

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс", м. Дніпро

про забезпечення вимог кредитора,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про забезпечення вимог кредитора відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що визнання боржника банкрутом унеможливлює застосування заходів забезпечення вимог кредиторів.

Суд зазначив, що відповідно до частини 4 статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі. Отже, такого роду клопотання (заяви) можуть подаватися тільки у процедурі розпорядження майном боржника.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2022 року припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Люкс-Офіс", визнано вказане товариство банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, до 16.05.2023року.

Приймаючи вищевикладене в задоволенні заяви слід відмовити.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати у повному обсязі й прийняти нове рішення, яким забезпечити вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" шляхом заборони ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" арбітражному керуючому Шевченку В.Є. вчиняти розподіл грошових коштів в сумі 1 100 000,00 грн, отриманих боржником від продажу частки (98,85%) в статутному фонді (капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (попередня назва ТОВ "Приватофіс"), номінальною вартістю 20 000 000,00 грн, а також здійснювати витрачання цих коштів іншим шляхом до моменту розгляду судом заяви АТ КБ "Приватбанк" з забезпеченими вимогами до боржника.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що жодна норма Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає обмежень щодо вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів у всіх процедурах банкрутства до моменту закриття провадження у справі.

У додаткових поясненнях скаржник зазначає, що АТ КБ "Приватбанк" є забезпеченим кредитором ТОВ "Люкс-Офіс", що підтверджується наявними у справі доказами, а отже має право подавати заяву з забезпеченими кредиторськими вимогами до цього боржника у справі про його банкрутство й саме арбітражний керуючий мав обов`язок внести ці вимоги та відомості про майно боржника, яке є предметом застави, до реєстру вимог кредиторів.

Предметом застави є частка в статутному капіталі (фонді) ТОВ "Монтана-Естейт" (раніше ТОВ "Приватофіс") в розмірі 98,8474% вартістю 20 000 000,00 грн, належна боржнику ТОВ "Люкс-Офіс" на праві власності. Застава АТ КБ "Приватбанк" була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.03.2016, строк дії обтяжень 11.04.2024 року.

В порушення пункту 5 частини 8 статті 48, частини 1 статті 75 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор ТОВ "Люкс-Офіс" провів засідання комітету кредиторів, на якому було погоджено умови продажу застави АТ КБ "Приватбанк" комітетом кредиторів, а не забезпеченим кредитором АТ КБ "Приватбанк".

Крім того, 06.02.2023 року заставне майно, без погодження умов продажу з забезпеченим кредитором АТ КБ "Приватбанк", було виставлено ліквідатором на продаж на аукціоні та 28.02.2023 року було продано.

Оскільки ліквідатором не внесені до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Люкс-Офіс" забезпечені вимоги АТ КБ "Приватбанк", 27.02.2023 року цим кредитором було подано до суду та направлено ліквідатору заяву з забезпеченими вимогами до боржника в розмірі 1 049 615 472,51 грн, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, окремо, для позачергового задоволення.

У даній заяві кредитором було зазначено про забезпечення вимог АТ КБ "Приватбанк" до боржника ТОВ "Люкс-Офіс" шляхом скасування аукціону з продажу частки (98,85 %) в статутному фонді ТОВ "Монтана-Естейт" (попередня назва ТОВ "Приватофіс") номінальною вартістю 20 000 000,00 грн та зобов`язання ліквідатора зупинити продаж цього майна до погодження умов його продажу забезпеченим кредитором АТ КБ "Приватбанк".

Продаж застави АТ КБ "Приватбанк" було здійснено за 1 100 000,00 грн й ціна продажу є набагато меншою від суми забезпечених грошових вимог банку 1 049 615 472,51 грн, а отже, всі ці кошти мають бути використані виключно для задоволення вимог кредитора АТ КБ "Приватбанк".

Скаржник вважає, що, виходячи з вищезазначених послідовних дій (бездіяльності) ліквідатора по справі, ліквідатором, в порушення частини 3 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, можуть бути вчинені дії з розподілу грошових коштів, отриманих від продажу застави АТ КБ "Приватбанк", до закінчення судом розгляду забезпечених вимог цього кредитора, що унеможливить погашення навіть визнаних судом вимог, й призведе до порушення прав та законних інтересів банку.

Невжиття судом заходів забезпечення вимог кредитора АТ КБ "Приватбанк" може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання ухвали суду щодо визнання забезпечених вимог АТ КБ "Приватбанк".

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Шевченко В.Є. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Ліквідатор зазначає, що продаж частки (98,85%) в статутному фонді ТОВ "Монтана-Естейт" відбувся на законних підставах та у спосіб. передбачений законодавством, і тому підстави для його скасування відсутні.

Крім того, АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Монтана-Естейт" не укладали жодного договору застави, предметом якого є частка в статутному капіталі ТОВ "Монтана-Естейт" в розмірі 98,85%.

Ліквідатор зазначає, що відповідно до Витягу з Державного реєстру рухомого майна від 29.07.2022 року АТ КБ "Приватбанк" не є обтяжувачем частки в статутному фонді ТОВ "Монтана-Естейт". Тому продаж цієї частки не повинен був узгоджуватись з АТ КБ "Приватбанк". Інформація про наявність застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не відповідає дійсності та спростовується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Вважає, що апелянт, подаючи заяву про забезпечення вимог кредитора, намагається заборонити у такий спосіб ліквідатору проводити ліквідаційну процедуру банкрута та розподіляти в ліквідаційній процедурі отримані від продажу майна боржника грошові кошти.

Крім того, ліквідатор звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ухвалою господарського суду від 08.05.2023 року заяву АТ КБ "Приватбанк" щодо заявлених кредиторських вимог до ТОВ "Люкс-Офіс" відхилено. Ухвала від 08.05.2023 року набрала законної сили. Відтак, АТ КБ "Приватбанк" не є кредитором ТОВ "Люкс-Офіс".

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання з`явились представники Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", ТОВ "Дніпровський елеватор», арбітражний керуючий Шевченко Віталій Євгенович та надали пояснення щодо доводів апеляційної скарги.

Інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили у судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників (кредиторів боржника) не перешкоджає розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" на підставі статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 21.09.2021року відкрито провадження у справі за заявою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання банкрутом ТОВ "Люкс-Офіс"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 24.03.2022 року; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шевченко В.Є.

Ухвалою господарського суду від 18.01.2022 року за підсумками попереднього судового засідання визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" на суму 4 540, 00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 38081088,07 грн. (заборгованість) - 4 черга задоволення вимог кредиторів; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" на суму 4 540, 00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 97 512 681, 59 грн. (заборгованість) - 4 черга задоволення вимог кредиторів; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Долма" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" на суму 4 540, 00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 2 919 016,71 грн. (заборгованість) - 4 черга задоволення вимог кредиторів; визнано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" на суму 76 700 грн. витрат на сплату судового збору та авансування винагороди арбітражному керуючому - 1 черга, 3 000 000, 00 грн. основної заборгованості 4 черга; зобов`язано розпорядника майна вчинити певні дії.

Постановою господарського суду від 16.05.2022 року припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Люкс-Офіс". Припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Шевченко В.Є. Визнано ТОВ "Люкс-Офіс" - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців до 16.05.2023 року. Ліквідатором ТОВ "Люкс-Офіс" призначено арбітражного керуючого Шевченко В.Є.

27.02.2023року на електронну пошту господарського суду суду від Акціонерного товариство Комерційний банк "Приватбанк" надійшла заява №22/02-07 від 22.02.2023 року з забезпеченими вимогами до банкрута у розмірі 1 049 615 472,51 грн та судового збору у розмірі 5 368, 00 грн.

07.03.2023року до господарського суду від Акціонерного товариство Комерційний банк "Приватбанк" надійшла заява про забезпечення вимог кредитора, відповідно до якої заявник просить суд забезпечити вимоги кредитора АТ КБ "Приватбанк" шляхом заборони ліквідатору ТОВ "Люкс-Офіс" Шевченку В.Є. вчиняти розподіл грошових коштів в сумі 1 100 000,00 грн, отриманих боржником Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" від продажу частки (98,85%) в статутному фонді (капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (попередня назва ТОВ "Приватофіс") номінальною вартістю 20 000 000,00 грн, а також здійснювати витрачання цих коштів іншим шляхом, до моменту розгляду судом заяви АТ КБ "Приватбанк" з забезпеченими вимогами до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс".

Колегія суддів не погоджується з висновками оскаржуваної ухвали, вважає, що наявні підстави для задоволення вказаної заяви АТ КБ "Приватбанк", отже, і для задоволення апеляційної скарги, в силу наступного:

Відповідно до частин першої, третьої ст.3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, у пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до його положень.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України, тоді як статтею 40 Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.

Частиною 1 статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Припинення повноважень керівника або органу управління боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна, як захід забезпечення вимог кредиторів може бути застосований ухвалою господарського суду за наявності підтверджених відомостей про перешкоджання керівником або органом управління боржника виконанню розпорядником майна своїх повноважень, невжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а також про вчинення ними дій, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів (частина друга статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною 4 статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.

Таким чином у статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства наведено вичерпній перелік спеціальних заходів забезпечення вимог кредиторів (заборона/зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення дій, що можуть безпосередньо вплинути конкурсну/ліквідаційну масу боржника; припинення повноважень керівника) та безальтернативно визначено безпосередніх адресатів (суб`єктів) таких заходів забезпечення - боржник та у випадку припинення повноважень за частиною другою цієї статті - керівник/орган управління боржника.

У статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначив мету, задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Зміст заяви про забезпечення вимог кредиторів свідчить про те, що захід забезпечення (заборона ліквідатору вчиняти розподіл грошових коштів, отриманих від продажу майна банкрута) не належить до визначеного статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства переліку спеціальних заходів, та за змістом і спрямованістю відповідає заходам забезпечення позову відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 року у справі № 922/4359/19).

Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 року у справі №50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Системний аналіз зазначених норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 року у справі № 50/790-43/173).

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 року № 921/40/20).

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19).

Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18).

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів.

Отже, вирішуючи питання про застосування таких заходів забезпечення у справі про банкрутство, господарський суд має виходити з їх оцінки за критеріями розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності, а також перевірити їх спрямованість на досягнення спеціальної мети застосування заходів забезпечення вимог кредиторів у процедурах банкрутства, про що зазначити у відповідній ухвалі.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів заявник зазначає, що АК КБ "Приватбанк" є забезпеченим кредитором ТОВ "Люкс-Офіс". Ліквідатором не було вжито жодних заходів з забезпечення вимог кредитора АК КБ "Приватбанк" та заставне майно продано з аукціону. Продаж застави АТ КБ "Приватбанк" було здійснено за 1 100 000,00 грн, ціна продажу є набагато меншою від суми забезпечених грошових вимог банку 1 049 615 472,51 грн, а отже всі ці кошти мають бути використані виключно для задоволення вимог кредитора. Ліквідатором, в порушення частини 3 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства можуть бути вчинені дії з розподілу грошових коштів, отриманих від продажу застави АТ КБ "Приватбанк" - до закінчення судом розгляду забезпечених вимог цього кредитора, що унеможливіть погашення навіть визнаних судом вимог та призведе до порушення прав та законних інтересів АТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів переглядає законність оскаржуваної ухвали з урахуванням обставин справи на час прийняття рішення суду.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що 08.05.2023 судом першої інстанції прийнята ухвала у даній справі, якою грошові вимоги апелянта до ТОВ "Люкс-Офіс" відхилено.

Вказана ухвала оскаржена АТ КБ "Приватбанк" до Центрального апеляційного господарського суду 26.05.2023.

Враховуючи обставини справи в сукупності, доводи, якими апелянт обґрунтовує заявлені кредиторські вимоги до боржника саме як забезпечені вимоги, колегія суддів дійшла висновку, що до остаточного вирішення спору щодо заявлених АТ КБ "Приватбанк" кредиторських вимог до ТОВ "Люкс-Офіс" є доцільним та необхідним вжиття заходів забезпечення, про які заявляє апелянт.

У разі невжиття таких заходів та у випадку прийняття судом рішення про задоволення заяви АТ КБ "Приватбанк" про визнання його забезпеченим кредитором ТОВ "Люкс-Офіс", така ситуація унеможливить реальний захист майнових прав такого кредитора (апелянта у даній справі).

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що визнання боржника банкрутом унеможливлює застосування заходів забезпечення вимог кредиторів судом, оскільки господарський суд, який розглядає справу про банкрутство, не позбавлений процесуального права за клопотанням кредитора вжити заходів забезпечення його вимог у справі про банкрутство шляхом накладення заборони на відчуження майна боржника в ліквідаційній процедурі, виходячи із доводів кредитора та фактичних обставин справи, а також керуючись принципами законності, диспозитивності та пропорційності в силу статей 2, 14, 15 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням інтересів кредиторів і боржника у справі про банкрутство (наведена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського) від 13.02.2020 справі №50/790-43/173).

Такі процесуальні дії господарського суду, в тому числі на стадії ліквідаційної процедури, відповідають принципу судового контролю у справі про банкрутство, адже можуть бути засобами забезпечення як справедливого балансу між інтересами кредиторів і боржника, так і законності здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень у відповідній судовій процедурі банкрутства.

Отже, з метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в тому числі, на стадії ліквідаційної процедури вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм КУзПБ (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 925/100/15, від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 від 16.09.2020 у справі №910/13208/19).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Скаржник спростував наведені висновки суду першої інстанції та довів неправильне застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

Керуючись статтями 269, 271, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/7963/21 скасувати.

Забезпечити вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (і.к. ЄДРЮОФОПГФ 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001) до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Люкс-Офіс" і.к. ЄДРЮОФОПГФ 33546601, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 32, м. Дніпро, 49094) по справі №904/7963/21 шляхом заборони ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" арбітражному керуючому Шевченку Віталію Євгеновичу (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: вул. Театральна, буд.2, м. Дніпро, 49008) вчиняти розподіл грошових коштів в сумі 1 100 000,00 грн, отриманих боржником Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс" від продажу частки (98,85%) в статутному фонді (капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана - Естейт" (попередня назва ТОВ "Приватофіс") ), номінальною вартістю 20 000 000, 00 грн, а також здійснювати витрачання цих коштів іншим шляхом, до моменту розгляду судом заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з забезпеченими вимогами до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Офіс".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена у повному обсязі 07.06.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О.Вечірко

Суддя Ю.Б.Парусніков