УХВАЛА

08 червня 2023 року

м. Київ

Справа № 911/2498/18 (911/2753/20)

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Банаська О. О.

розглянув матеріали касаційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства ?Росава? арбітражного керуючого Комлика І. С.

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023

у складі колегії суддів: Гарник Л. Л. (головуючої), Пантелієнка В. О., Полякова Б. М.

та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022

у складі судді Лопатіна А. В.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства ?Росава?

до

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

про стягнення збитків, завданих товариству його посадовими особами на суму 324 877 175,13 грн

та за зустрічним позовом ОСОБА_4

до Приватного акціонерного товариства ?Росава?

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_5

про визнання недійсним рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства ?Росава? (далі - ПрАТ ?Росава?), провадження в якій відкрито ухвалою від 27.11.2018, а постановою 04.12.2018 боржника визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру.

21.09.2020 ПрАТ "Росава" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комлика І. С. звернулось до Господарського суду Київської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення 324 877 175,13 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.04.2021 у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу ліквідатора ПрАТ "Росава" арбітражного керуючого Комлика І.С. залишено без задоволення; рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2021 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.02.2022 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20); справу № 911/2498/18 (911/2753/20) передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

23.05.2022 ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Київської області із зустрічною позовною заявою до ПрАТ "Росава" з вимогами визнати недійсним повністю рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Росава", оформлене протоколом № 39 чергових загальних зборів акціонерів ПрАТ "Росава" від 30.04.2018 з питання 7 Порядку денного "Добровільне припинення акціонерного товариства шляхом ліквідації".

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20):

- відмовлено у задоволенні первісного позову;

- задоволено частково зустрічний позов: частково визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Росава", оформлене протоколом від 30.04.2018 № 39, в частині призначення ОСОБА_4 членом ліквідаційної комісії ПрАТ "Росава", включення його до складу ліквідаційної комісії ПрАТ "Росава";

- відмовлено в іншій частині у задоволенні зустрічного позову;

- стягнуто з ПрАТ "Росава" на користь ОСОБА_4 2 481,00 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20) апеляційну скаргу ПрАТ ?Росава? залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 залишено без змін.

16.05.2023 ліквідатор ПрАТ ?Росава? арбітражний керуючий Комлик І. С. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 (повний текст складено 26.04.2023) та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 911/2498/18 (911/2753/20) визначено склад суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Картере В. І., Пєсков В. Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі касаційної скарги) передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

В контексті визначення розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги на судові рішення, прийняті за результатом розгляду в межах справи про банкрутство позовної заяви про стягнення збитків, завданих товариству його посадовими особами, суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 виснувала, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

1) перша група стосується розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення (розумій також і відсторонення) керуючого санацією, ліквідатора тощо.

2) друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство. Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справи про банкрутство (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/97/20).

З урахуванням змісту касаційної скарги, а також оскаржених судових рішень, оскільки предметом позову у цьому спорі є стягнення збитків, завданих товариству його посадовими особами який розглядався у відокремленому позовному провадженні в межах справи про банкрутство, суд приходить до висновку, що такий спір є майновим.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.04.2021 у справі № 905/1818/19 зроблено висновок, що за розгляд у позовному провадженні у межах справи про банкрутство, провадження у якій регулюється нормами Кодексу України з процедур банкрутства, майнового чи немайнового спору господарському суду необхідно обраховувати розмір судового збору виходячи із ставки, що підлягає сплаті за подання позовної заяви відповідно майнового чи немайнового характеру (підпункти 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Слід наголосити на тому, що в тексті постанови оскарженої постанови суду апеляційної інстанції зроблено посилання на те, що доводи апеляційної скарги арбітражного керуючого, з поміж іншого, зводяться до того, що цей позов не є заявою про покладення субсидіарної відповідальності на відповідачів на підставі частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

У свою чергу зміст доводів касаційної скарги ліквідатора та посилання останнього на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду свідчить про те, що ним заявлено позов про стягнення збитків завданих ПрАТ ?Росава? його посадовими особами на суму 324 877 175,13 грн.

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідно до висновку судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.10.2022 у справі № 911/3554/17 (911/401/21) заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника розглядається за правилами ГПК України у межах справи про банкрутство в порядку визначеному статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства і судовим збором не оплачується, оскільки таку оплату не передбачено Законом України "Про судовий збір". Під час оскарження в судах апеляційної та касаційної інстанції судових рішень, які прийняті за результатом розгляду заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника, судовий збір підлягає сплаті як на ухвалу суду, який становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" в незалежності від того, яке судове рішення ухвалив суд першої інстанції - ухвалу або рішення.

Водночас, Законом України "Про судовий збір" (підпункт 2 пункту 2 частини другої статті 4) встановлено розмір ставки за подання до господарського суду заяви майнового характеру, яка становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 163 ГПК України передбачено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається, зокрема, сумою, яка стягується.

Оскільки позовну заяву до суду першої інстанції було подано у 2020 році, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року встановлений у розмірі 2 102,00 грн.

Відтак, оскільки 1,5 ціни позову у даній справі про солідарне стягнення 324 877 175,13 грн перевищує 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, судовий збір, який підлягав сплаті при поданні позову становить 735 700,00 грн (350 * 2 102,00 грн).

Крім того, як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржник просить повністю скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20), яким відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено частково зустрічний позов про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів.

Приписами підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 зазначеного Закону передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру розмір судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, як вбачається зі змісту оскаржених судових рішень, зустрічний позов до суду першої інстанції був поданий у 2022 році, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року встановлений у розмірі 2 481,00 грн.

Отже, за подання до Верховного Суду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20) скаржнику належало сплатити судовий збір у розмірі 1 476 362,00 грн (1 471 400,00 грн (350*2 102,00 грн) * 200 %) - судовий збір за первісним позовом) + 4 962,00 грн (2 481,00 грн * 200%) - судовий збір за зустрічним позовом)).

Натомість, скаржником до касаційної скарги додано докази сплати судового збору у розмірі 8 404,00 грн, а відтак скаржником до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що сплата останнім судового збору на підставі підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" є помилковою, оскільки суперечить наведеному вище висновку викладеному Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.04.2021 у справі № 905/1818/19.

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною другою статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Верховний Суд зазначає, що касаційна скарга ліквідатора ПрАТ ?Росава? арбітражного керуючого Комлика І. С. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20) підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення її недоліків шляхом надання доказів, що підтверджують доплату судового збору у розмірі 1 467 958,00 грн.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення або неповне (неналежне) усунення зазначених недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292, 304, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора Приватного акціонерного товариства ?Росава? арбітражного керуючого Комлика І. С. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі № 911/2498/18 (911/2753/20) залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

3. Попередити скаржника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а саме у разі невиконання вимог ухвали, у строк встановлений судом, касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду О. О. Банасько