ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.2023м. СумиСправа № 920/735/22
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/735/22 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АБМ ІНВЕСТОР ГРУПП (вул. Гагаріна, буд. 20, оф. 4, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 40277617)

про стягнення 1 970 000,00 грн

за участю представників сторін:

позивача Мальченко Д.В.

відповідача не з`явився

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені на підставі договору на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736 в сумі 1 970 000,00 грн, як безпідставно збережені, а також просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено свої зобов`язання за договором на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736, а саме, відповідачем не забезпечено введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Б Хмельницького, буд. 15а в м. Тростянець та не передано позивачеві по першій черзі шість квартир загальною площею 287,36 кв.м.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого судові витрати складаються із 29 550,00 грн судового збору за подання позову, 1 240,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 9 000,00 грн орієнтовної суми витрат на правову допомогу.

Також у позовній заяві позивачем зазначено, що докази таких витрат будуть надані суду протягом 5 днів ухвалення рішення суду відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 129 ГПК України.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою від 28.09.2022 у справі № 920/735/22 судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 08.11.2022, 11:00.

Разом із позовною заявою представник позивача подав до суду заяву від 26.09.2022 б/н (вх. № 2329 від 26.09.2022) про забезпечення позову, де заявник просить суд накласти арешт на майно та грошові кошти у розмірі ціни позову - 1970000,00 грн та судового збору 29550,00 грн, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю АБМ ІНВЕСТОР ГРУПП (вул. Гагаріна, буд. 20, оф. 4, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 40277617).

Ухвалою від 28.09.2022 у цій справі судом постановлено відмовити у задоволенні заяви представника позивача - Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508) про забезпечення позову від 26.09.2022 б/н (вх. № 2329 від 26.09.2022).

У підготовчому засіданні 08.11.2022 судом постановлено протокольну ухвалу, яку відповідно до приписів частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, та відповідно до якої постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву до 01.12.2022, 12:30.

Ухвалою від 08.11.2022 у цій справі судом повідомлено відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, призначеного на 01.12.2022, 12:30.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 01.12.2022 у справі № 920/735/22 судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.12.2022, 10:00.

Ухвалою від 26.12.2022 у справі № 920/735/22 судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на 02.02.2023, 15:00.

Представником позивача подано до суду заяву від 02.02.2023 б/н (вх. № 709 від 02.02.2023) про відкладення розгляду справи, де останній повідомляє суду, що позивачем подано позов про розірвання договору на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736, на підставі якого стягується заборгованість у цій справі та просить суд відкласти розгляд справи № 920/735/22 для надання йому можливості подати до суду ухвалу про відкриття провадження у справі № 920/77/23.

Ухвалою від 02.02.2023 у цій справі судом постановлено задовольнити заяву представника позивача - Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508) від 02.02.2023 б/н (вх. № 709 від 02.02.2023) про відкладення розгляду справи та відкласти розгляд справи № 920/735/22 по суті в судове засідання на 02.03.2023, 12:00.

Представником позивача подано до суду заяву від 01.03.2023 б/н (вх. № 746 від 01.03.2023) про зупинення провадження, де останній повідомляє суду, що позивачем подано позов про розірвання договору на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736, на підставі якого стягується заборгованість у цій справі та ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.02.2023 відкрито провадження у справі № 920/77/23. Представник позивача зазначає, що ці справи є пов`язаними та просить суд зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 920/77/23 на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Ухвалою суду від 02.03.2023 у справі № 920/735/22 постановлено задовольнити заяву представника позивача - Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508) від 01.03.2023 б/н (вх. № 746 від 01.03.2023) про зупинення провадження у справі № 920/735/22; зупинити провадження у справі № 920/735/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Сумської області у справі № 920/77/23; зобов`язати учасників справи повідомити суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження.

10.05.2023 представником позивача подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі № 920/735/22 (вх. № 2855/23 від 10.05.2023), відповідно до якого представник позивача просить суд поновити провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили 08.05.2023 рішенням Господарського суду Сумської області у справі № 920/77/23 та розглядати справу по суті.

Ухвалою від 12.05.2023 у справі № 920/735/22 суд постановив задовольнити клопотання представника позивача - Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508) про поновлення провадження у справі № 920/735/22 (вх. № 2855/23 від 10.05.2023); поновити провадження у справі № 920/735/22 та призначити судове засідання по суті на 30.05.2023, 10:30.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні по суті 30.05.2023, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання по суті не з`явився, відзиву на позов не подав.

Копії ухвал від 08.11.2022, від 01.12.2022, від 26.12.2022, від 02.02.2023, від 02.03.2023 та від 12.05.2023 у цій справі, надіслану судом відповідачеві за повідомленою позивачем у позовній заяві адресою, а саме: вул. Гагаріна, буд. 20, оф. 4, м. Суми, 40000, повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною четвертою статті 89 ЦК України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання, з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Згідно зі статтею 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали надсилалися судом на адресу відповідача, зазначену позивачем у позові та підтверджену даними реєстру, а тому, незважаючи на неотримання за офіційною юридичною адресою поштової кореспонденції, відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судом вчинені всі дії, які передбачені ГПК України.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Ураховуючи неодноразове нез`явлення представника відповідача у судове засідання, не подання ним відзиву на позов та не повідомлення суду поважності причин неявки в судове засідання по суті, суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

У судовому засіданні по суті 30.05.2023 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28.12.2016 між сторонами укладений договір № 736 на придбання житла на умовах пайової участі згідно з яким позивач придбає у відповідача житло на умовах пайової участі по об`єкту м. Тростянець, вул. Б. Хмельницького, буд. 15а, Сумська область, 1 черга (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору будівельна готовність об`єкту станом на 28.12.2016 складає 31%. Планове закінчення будівництва та здача будинку (1 черга) в експлуатацію - 31.12.2017.

Згідно із п. 1.3. договору по закінченню будівництва житлового будинку та здачі його в експлуатацію відповідач зобов`язується обладнати пандусом вхід до будинку відповідно ДБН В.2.2-17-2006 і передати позивачу до 31.12.2017 упорядковані квартири житлового будинку по вул. Б. Хмельницького, буд. 15а, м. Тростянець, Сумська область, 1 черга загальною площею 287,36 м.кв., забезпечені електроенергією, централізованим холодним постачанням, водовідведенням, газопостачанням, опаленням та гарячим водопостачанням, оснащені лічильниками води, електроенергії та газу відповідно до статті 50 Житлового кодексу України, а саме: квартиру № 75 загальною площею 28,2 м.кв, житлова площа 15 м.кв на 2 поверсі, однокімнатну; квартиру № 80 загальною площею 32,8 м.кв, житлова площа 15 м.кв на 3 поверсі, однокімнатну; квартиру № 85 загальною площею 54,2 м.кв, житлова площа 29 м.кв на 4 поверсі, двокімнатну; квартиру № 90 загальною площею 66,2 м.кв, житлова площа 40,2 м.кв на 5 поверсі, трьох кімнатну; квартиру № 92 загальною площею 52,2 м.кв, житлова площа 28,4 м.кв на 1 поверсі, двокімнатну та квартиру № 108 загальною площею 52,2 м.кв, житлова площа 28,4 м.кв на 5 поверсі, двокімнатну.

За умовами п. 2.1. договору договірна ціна (сума пайової участі), яку позивач зобов`язується передати відповідачу, складається з розрахунку загальної кількості квадратних метрів загальної площі (287,36 м.кв.) і вартості 1-го квадратного метра, що становить 8700,00 грн. (вісім тисяч сімсот гривень 00 коп.) з ПДВ.

Відповідач надає позивачу графік готовності будівництва на 2017 рік щомісяця (додаток №1), а також підтверджуючі документи відповідно до цього графіка щоквартально.

Відповідно до п. 2.2. договору, його вартість становить 2 500 000,00 грн (два мільйони п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) з ПДВ. Перерахування коштів 2016 рік 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 коп.), 2017 рік 1 500 000,00 грн (один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 коп.).

Згідно із п. 3.2.1., 3.2.2. договору відповідач зобов`язується: виконати якісно у повному обсязі та в терміни обумовлені договором роботи по будівництву житлових квартир; після введення в експлуатацію у грудні 2017 року житлового будинку в м. Тростянець по вул. Б. Хмельницького, буд. 15а, 1 черга, і виконання п. 2.2. договору передати позивачу, з подальшою передачею до комунальної власності територіальної громади м. Тростянець, по акту прийому-передачі квартири загальною площею за даним висновку технічної інвентаризації до кінця дії договору та надати усі необхідні документи на квартиру.

Згідно із п. 4.3. договору у випадку систематичного порушення умов договору однією стороною друга сторона має право розірвати договір достроково із стягненням усіх збитків, що виникли з вини іншої сторони.

Відповідно до п. 6.1., 6.2. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, строк дії договору закінчується 31.12.2017, або до повного виконання сторонами умов договору.

Додатком № 1 до договору є графік виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті на 2017 рік.

Згідно із додатковими угодами № 1 від 29.12.2017, № 2 від 27.06.2018, № 3 від 19.12.2019 сторони неодноразово змінювали умови договору в частині строку введення об`єкта в експлуатацію, строку передачі позивачу квартир, строку дії договору.

Відповідно до п. 1.3. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 19.12.2019 відповідач зобов`язався передати позивачу шість упорядкованих квартир загальною площею 287,36 кв.м. житлового будинку по вул. Б. Хмельницького, буд. 15а, м. Тростянець, Сумська область, 1 черга до 31.12.2019.

Згідно із п. 6.2. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 19.12.2019 строк дії договору закінчується 01.12.2020, у зв`язку з несприятливими погодними умовами (низький температурний добовий режим), які вплинули на відставання виконання графіку будівництва.

Згідно із п. 3.2.2. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 19.12.2019 відповідач зобов`язався після введення в експлуатацію 01.12.2020 житлового будинку в м. Тростянець по вул. Б. Хмельницького, буд. 15а, 1 черга, і виконання п. 2.2. договору передати позивачу, з подальшою передачею до комунальної власності територіальної громади м. Тростянець, по акту прийому-передачі квартири загальною площею за даним висновку технічної інвентаризації до кінця дії договору та надати усі необхідні документи на квартиру.

28.12.2016 відповідач виставив позивачу рахунок № 56 на оплату за договором в розмірі 1000 000,00 грн, 27.03.2017 - рахунок № 1 на оплату за договором в розмірі 700 000,00 грн, 07.11.2017 - рахунок № 5 на оплату пайової участі у придбанні житла за договором в розмірі 270 000,00 грн.

Указані рахунки повністю оплачені позивачем згідно з платіжними дорученнями № 1 від 28.12.2016 на суму 1 000 000,00 грн, № 1 від 28.03.2017 на суму 700 000,00 грн та № 2 від 07.11.2017 на суму 270 000,00 грн.

Листом від 03.08.2020 № 01-14/2796 позивач звернувся до відповідача з вимогою у строк до 07.08.2020 надати інформацію щодо виконання робіт по будівництву будинку за договором № 736 від 28.12.2016 на придбання житла на умовах пайової участі, а також повідомив, що строк дії договору спливає 01.12.2020 і продовжуватись не буде. Лист отриманий відповідачем 14.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Докази надання відповідачем відповіді на лист позивача в матеріалах справи відсутні.

20.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо завершення робіт з будівництва, здачі будинку в експлуатацію та передачі позивачу квартир, повідомив відповідача про односторонню відмову від зобов`язання (опис вкладення у лист, поштова накладна від 20.09.2022).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.04.2023 у справі №920/77/23, яке набрало законної сили 08.05.2023, ухвалено задовольнити позов; розірвати договір на придбання житла на умовах пайової участі № 736 від 28.12.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю АБМ Інвестор Групп (вул. Гагаріна, 20, оф. № 4, м. Суми, Сумська область, 40000, ) та Комунальним некомерційним підприємством Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АБМ Інвестор Групп (вул. Гагаріна, 20, оф. № 4, м. Суми, Сумська область, 40000, ) на користь Комунального некомерційного підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ) 2684 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте на момент розірвання укладеного між сторонами договору відповідач не виконав, не забезпечив введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Б.Хмельницького, буд. 15а в м. Тростянець та не передано позивачеві по першій черзі шість квартир загальною площею 287,36 кв.м.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів у сумі 1 970 000,00 грн, сплачених позивачем на виконання умов договору на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736 на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із статті 174 ГК України підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином договір на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736 є змішаним (цивільно - інвестиційним) договором, який позивач уклав з метою отримання у власність житла, загальною площею 287,36 кв. м.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 337/4707/17.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідно до частини сьомої статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилось невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 916/626/18.

При цьому ураховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною четвертою статті 631 ЦК України. Поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (пункти 28, 29, 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, пункт 27 постанови Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 922/536/18).

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що ці зобов`язання можуть виникати і з дій, і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. У кондиційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); б)таке набуття чи збереження відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке він безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736, а тому, ураховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про правомірність та обгрунтованість позовних вимог позивача щодо повернення сплаченої суми коштів у розмірі 1 970 000,00 грн на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України витати позивача по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 29 550,00 грн покладаються на відповідача.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача 9 000,00 грн витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

У позовній заяві позивачем зазначено, що розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу адвоката складає 9 000,00 грн.

Також у позовній заяві позивачем зазначено, що докази таких витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 129 ГПК України.

Крім наведеного представником позивачу у судовому засіданні по суті 30.05.2023 до закінчення судових дебатів у справі зроблено про це відповідну заяву.

Ураховуючи цю заяву позивача, суд не вирішує при ухваленні цього рішення питання розподілу витрат на правову допомогу, що не позбавляє його права на подання у встановлений чинним законодавством строк відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів на підтвердження відповідних витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АБМ ІНВЕСТОР ГРУПП (вул. Гагаріна, буд. 20, оф. 4, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 40277617) на користь Комунального підприємства Тростянецька міська лікарня Тростянецької міської ради (вул. Нескучанська, буд. 7, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ідентифікаційний код 01981508) кошти, сплачені на підставі договору на придбання житла на умовах пайової участі від 28.12.2016 № 736 в сумі 1 970 000,00 грн (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч гривень) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 29 550,00 грн (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 червня 2023 року.

Суддя Ю.А. Джепа