ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 925/66/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 (головуючий суддя Кучеренко О. І., судді Зарічанська З. В., Спаських Н. М.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 (головуючий суддя Коротун О. М., судді Майданевич А. Г., Сулім В. В.)

у справі № 925/66/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія "Нова Якість "Благоустрій"

до Виконавчого комітету Черкаської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення,

(у судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Підгорний М. О., відповідача - Суткович М. А.)

ІСТОРІЯ СПАРВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Управлінська компанія "Нова якість" Благоустрій" (далі - позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - відповідач, Рада), у якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Ради від 06.12.2021 №1430 "Про односторонню відмову від договору на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території міста Черкаси".

2. Позивач вважає, що оскаржуване рішення є таким, що винесено із порушенням положень діючого законодавства України та безпосередньо умов договору, порушує приватноправові інтереси позивача, оскільки призводить до дострокового припинення договору та, як наслідок, недоотримання прибутку за послуги, які мають надаватися згідно з укладеним договором. Зокрема, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято Радою без наявності підстав передбачених пунктом 13 договору щодо систематичного порушення Товариством його умов, а також підстав, передбачених положеннями статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки відсутня сукупність необхідних умов для односторонньої відмови від договору.

Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Ради від 06.12.2021 №1430 "Про односторонню відмову від договору на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території міста Черкаси".

4. Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач не довів істотного порушення позивачем укладеного між ними договору, як необхідної передумови для розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

5. Місцевий господарський суд вказав, що відповідач скористався своїм правом на розірвання спірного договору без відповідних правових підстав. Такі дії відповідача свідчать про недобросовісність його поведінки, оскільки порушення позивачем зобов`язань за договором не має систематичного характеру і такі зобов`язання у подальшому були виконані Товариством, що не призвело до непоправних наслідків, настання яких могло б бути безумовною та однозначною підставою для прийняття спірного рішення відповідача про односторонню відмову від договору на надання послуг з вивезення великогабаритних та ремонтних відходів.

6. Суд першої інстанції з наявних у матеріалах справи доказів навпаки встановив, що позивач належно виконував умови договору про надання послуг з вивезення великогабаритних та ремонтних відходів, а відповідач у свою чергу не довів обставин, що дають підстави для прийняття спірного рішення щодо односторонньої відмови від договору на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території міста Черкаси від 26.04.2019 №1-26/04/19, а саме: істотність порушення позивачем умов договору; завдання відповідачу шкоди, внаслідок якої останній позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 залишено без змін.

8. Суд апеляційної інстанції вказав, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги про незаконність рішення відповідача про односторонню відмову від договору, позивач не посилався на відсутність істотного порушення умов договору, як передумови для його розірвання відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а зазначав про відсутність у відповідача права односторонньої відмови від договору на підставі пункту 13 договору.

9. Таким чином, з огляду на предмет та підстави позову, суд першої інстанції помилково вдався до дослідження спірного рішення щодо відповідності його критеріям істотності порушення умов договору, передбачених частиною другою статті 651 ЦК України.

10. Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доводи і заперечення сторін, дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту систематичного (не менше трьох разів) порушень позивачем умов договору, які б могли стати підставою для застосування відповідачем пункту 13 договору для односторонньої відмови від договору, а тому погодився з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог у даній справі, змінивши при цьому мотивувальну частину рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Рада подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

12. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 3, 7, 213, частини першої статті 526, статей 629, 638 ЦК України, частини третьої статті 173, частин першої-другої статті 193 ГК України в подібних господарських правовідносинах - у справах про визнання протиправним і скасування рішення про односторонню відмову від договору про надання послуг за умов коли: - сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, з власної волі підписали договір, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності; - виконавець не звертався до замовника з вимогою надання роз`яснень та незрозумілості умов договору і протягом тривалого часу виконував його умови, у зв`язку з чим склалась певна практика виконання умов договору; - виконавець заперечує неналежне виконання обов`язків за договором з підстав їх незрозумілості

13. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, передбачені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України через неврахування висновків Верховного Суду, наведених:

- у постанові від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20 - щодо заборони порушення доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки);

- у постанові від 16.06.2021 у справі № 910/3928/20 - щодо необхідності врахування порушення доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки).

14. Суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме статтю 77 ГПК України через неврахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 18.04.2023 у справі № 911/3336/21, від 20.04.2023 у справі № 910/18029/21, від 22.02.2022 у справі № 914/2057/18 та від 21.03.2023 у справі № 920/456/19 щодо порядку надання доказам такої оцінки як "недопустимі".

15. Суди першої та апеляційної інстанції порушили норми процесуального права, а саме частину третю статті 86 та статтю 236 ГПК України через неврахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах: від 15.02.2022 у справі № 922/2069/20, від 21.04.2021 у справі № 910/701/17 та від 21.03.2023 у справі № 920/456/19 - щодо необхідності надання оцінки доказам в цілому; від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19 - щодо обумовлення законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення порядком оцінки доказів.

Позиція інших учасників справи

16. Позивач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. У відзиві позивач погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності у відповідача підстав для розірвання договору в односторонньому порядку з підстав систематичного порушення позивачем умов договору, а також зазначає про нерелевантність постанов, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, до правовідносин у цій справі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Рішенням Ради від 26.02.2019 №216 "Про проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси" вирішено провести конкурс на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 №1173 "Питання надання послуг з вивезення побутових відходів" у березні 2019 року та затверджено конкурсну документацію для проведення конкурсу на визначення виконавця послуг, форму заяви на участь у конкурсі та цінової пропозиції, оголошення про проведення конкурсу.

18. Рішенням Ради від 17.04.2019 №414 "Про введення в дію рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси" з моменту ухвалення цього рішення вирішено ввести в дію рішення конкурсної комісії (протокол від 15.04.2019 №1 додаток 1) щодо визначення переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехбудконструкція" (далі - ТОВ "Сантехбудконструкція").

19. Пунктом 3 рішення №414 погоджено розроблений ТОВ "Сантехбудконструкція" графік вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси (додаток 2) та визначено його як додаток до договору, що є його невід`ємною частиною.

20. Рішенням Ради від 26.04.2019 №482 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.04.2019 №414" внесено зміни, якими подовжено строк, протягом якого виконавець має право надавати послуги з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси до 20 років з дня укладення договору.

21. 26.04.2019 між Радою (замовник) і ТОВ "Сантехбудконструкція" (виконавець) укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території міста Черкаси №1-26/04/19 (далі - договір), за умовами якого:

- виконавець зобов`язався згідно з графіком (додаток 1 до договору) надавати послуги з вивезення побутових відходів на території міста Черкаси, а замовник - виконати обов`язки, передбачені цим договором (далі - послуги) (пункт 1);

- характеристика території: площа міста Черкаси 76 км2; житловий фонд представлений 16499 багатоквартирних будинків, з яких 15086 будинків садибного типу та 1413 багатоквартирних будинків; кількість місць розташування складування великогабаритного сміття, листя та відходів деревини 140; протяжність міських шляхів 370 км, у тому числі з твердим покриттям 302,1 км; відстань від межі міста до полігону твердих побутових відходів 13 км (пункт 2);

- у пункті 3 договору закріплено перелік розміщених у межах території об`єктів утворення побутових відходів;

- договір діє з 26.04.2019 до 26.04.2039 і набирає чинності з дня його укладення (пункт 11);

- зміна умов договору проводиться у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі коли не досягнуто такої згоди, спір розв`язується у судовому порядку (пункт 12);

- договір може бути розірвано достроково за згодою сторін, а також внаслідок односторонньої відмови від договору замовника, яка допускається у разі систематичного порушення виконавцем його умов (не менш як три порушення, встановлені за результатами контролю, проведеного замовником чи уповноваженими органами державного нагляду (контролю)).

22. Одностороння відмова замовника від договору допускається у разі вчинення виконавцем таких порушень: - недотримання графіка вивезення побутових відходів (за винятком настання обставин непереборної сили), погодженого з органом місцевого самоврядування; - невиконання вимог законодавства про відходи, санітарних норм і правил, Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, актів замовника, рішень конкурсної комісії; - залучення до роботи на маршрутах водіїв, що не пройшли відповідної підготовки; - більш як два випадки порушення водіями виконання з власної вини вимог законодавства про дорожній рух; - незабезпечення виконавцем належного контролю за технічним станом транспортних засобів; - набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо працівника виконавця (пункт 13);

23. У додатку 1 до договору затверджено Графік збору та вивезення великогабаритних та ремонтних відходів ТОВ "Сантехбудконструкція", згідно з яким вивезення відходів здійснюється один раз на тиждень.

24. У додатку 2 до договору затверджено інвестиційну програму переможця конкурсу з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м.Черкаси ТОВ "Сантехбудконструкція".

25. Шляхом виділу з ТОВ "Сантехбудконструкція" створено Товариство (позивач), яке є його правонаступником в частині надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території м. Черкаси.

26. 25.09.2019 між Радою (замовник) і Товариством укладено додаткову угоду №1 до договору, за умовами якої у преамбулі до договору, тексті договору та додатках замінено найменування виконавця; внесено зміни до підпункту 1 пункту 7 договору та викладено його так: «укласти договори на надання послуг з вивезення побутових відходів із споживачами на території, визначеній цим договором, відповідно до Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, наведеного у додатку 1 до Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами".

27. Рішенням Ради від 07.10.2019 №1119 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.04.2019 №414" внесено зміни у додаток 2 до рішення №414, графік збору та вивезення великогабаритних та ремонтних відходів ТОВ "Сантехбудконструкція2 викладено в новій редакції, згідно з якою визначено вивезення сміття у відповідний день тижня (один раз у тиждень), а від житлових будинків приватного сектору - чотири рази на місяць.

28. У подальшому сторони договору вносили зміни до графіку вивезення відходів додатковими угодами від 20.11.2019 №2, від 10.04.2020 №3 до договору.

29. Рішенням Ради від 02.06.2021 №536 "Про затвердження графіку збору та вивезення великогабаритних та ремонтних відходів Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінська компанія "Нова якість" вирішено внести зміни до договору, а саме викласти додаток 1 до договору (графік збору та вивезення великогабаритних та ремонтних відходів) у новій редакції, згідно з яким визначено вивезення сміття у відповідний день тижня (двічі на тиждень). На виконання вказаного рішення 04.06.2021 між Ради і Товариством укладено додаткову угоду №5/1 до договору.

30. Суд апеляційної інстанції дослідив, що відповідач двічі ініціював позовні провадження щодо розірвання спірного договору в судовому порядку.

31. Так, рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.05.2020 у справі №925/22/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020, відмовлено у задоволенні позову Ради до Товариства про розірвання договору.

32. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.03.2021 у справі № 925/1409/20 відмовлено у задоволенні позову Ради до Товариства про розірвання договору.

33. Постановою Північного апеляційного господарського суду Черкаської області від 07.07.2021 у справі №925/1409/20 рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2021 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір.

34. Постановою Верховного Суду 16.11.2021 у справі №925/1409/20 рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

35. Також суд апеляційної інстанції дослідив, що на наступний день після проголошення Верховним Судом постанови від 16.11.2021 у справі № 925/1409/20, 17.11.2021 з метою організації належного контролю за дотриманням графіку збору та вивезення великогабаритних та ремонтних відходів Товариством згідно з умовами договору, першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради Тищенком С. доручено начальнику Управління інспектування Черкаської міської ради Коломійцю С. виконання доручення №254-Д щодо необхідності забезпечення цілодобового чергування за адресами, які зазначені у додатку №1 до договору з 17.11.2021 року із терміном виконання до 25.11.2021.

36. На виконання вказаного доручення головними спеціалістами відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради 18.11.2021 та 19.11.2021 проведено перевірки контейнерних майданчиків, з яких згідно з графіком позивачем, за доводами відповідача, мали вивозитись відходи після відновлення дії договору у результаті скасування судового рішення у справі № 925/1409/20, за результатами яких були складені відповідні акти.

37. 06.12.2021 Ради прийняла рішення "Про односторонню відмову від договору на надання послуг з вивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) на території міста Черкаси" №1430 (далі - рішення №1430), яким вирішено відмовитись з дня ухвалення рішення в односторонньому порядку від договору на підставі систематичного порушення виконавцем договору його умов, що встановлено за результатами контролю, проведеного Управлінням інспектування Черкаської міської ради і підтверджується наступними актами: від 18.11.2021 та від 19.11.2021 за адресами: вул. Сумгаїтська, 69, вул. Олени Теліги, 1, вул. Прикордонника Лазаренка, 22, вул. Героїв Майдану, 12, вул. Героїв Майдану, 6, вул. 30 років Перемоги, 48, вул. 30 років Перемоги, 56/3, вул. Руставі, 9; від 19.11.2021 за адресами: вул. Сергія Амброса, 92, вул. Нижня Горова, 4, вул. Нижня Горова, 103, вул. Нижня Горова, 57, вул. Нижня Горова, 168, вул. Сергія Амброса, 70, вул. Новопречистенська, 15, вул. Новопречистенська, 40, вул. Сергія Амброса, 40, вул. Толстого, 22.

38. Листом №4979-01-18 від 07.12.2021 Рада повідомила Товариство про односторонню відмову від договору на підставі пункту 13 договору у зв`язку із систематичним порушенням виконавцем умов договору.

39. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.02.2022 у справі № 925/1409/20 задоволено заяву Ради та залишено без розгляду позов Ради до Товариства про розірвання договору.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

40. Згідно з частинами першою - другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

42. Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

43. З обставин цієї справи слідує, що Рада ухвалила рішення №1430 про відмову в односторонньому порядку від договору на підставі систематичного порушення позивачем його умов, що передбачено пунктом 13 договору та з урахуванням приписів статті 188 ГК України.

44. Позивач з такими діями Ради не погоджується та вказує на відсутність з його сторони систематичного порушення умов договору, а також вважає, що долучені Радою на підтвердження її доводів акти перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та 19.11.2021 не є належною підставою фіксування порушення договірних зобов`язань, а також не доводять порушення позивачем умов договору, позаяк сторонами не визначені межі контейнерних майданчиків, у зв`язку з чим неможливо визначити зону відповідальності позивача з вивезення великогабаритних та ремонтних відходів, а також позивач не є власником таких контейнерних майданчиків, у зв`язку з чим у нього відсутній обов`язок з їх прибирання.

45. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

46. Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

47. Відповідно до частин першої та четвертої статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

48. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

49. За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін у порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18).

50. Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до пункту 13 договору він може бути розірваний достроково за згодою сторін, а також внаслідок односторонньої відмови від договору замовника, яка допускається у разі систематичного порушення виконавцем його умов (не менш як три порушення, встановлені за результатами контролю, проведеного замовником чи уповноваженими органами державного нагляду (контролю)).

51. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що в даному випадку дослідженню підлягає правомірність відмови Ради від договору в односторонньому порядку на підставі пункту 13 договору, а не у зв`язку із істотним порушенням стороною його умов, як помилково визначив суд першої інстанції.

52. Як вірно визначив суд апеляційної інстанції, в обґрунтування наявності підстав для одностороннього припинення зобов`язання Рада посилається на акти перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та від 19.11.2021, які, за твердженням останньої, фіксують наявність великогабаритних та ремонтних відходів, які мав вивозити позивач, на відповідних контейнерних майданчиках.

53. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, а також надавши оцінку доводам і запереченням сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, зокрема, про те, що:

- відповідальність за утримання в належному санітарно-технічному стані контейнерних майданчиків покладається на осіб, яким ці майданчики належать або перебувають у користуванні, а не на позивача;

- ані умовами інвестиційної програми (додаток № 2 до договору), ані умовами договору не передбачено визначення меж контейнерних майданчиків, не вказано орієнтирів та не визначено схематично, де розташовані такі майданчики. При цьому, у графіку збору (додаток № 1 до договору) зазначено лише адреси, з яких має здійснюється вивезення сміття. Інвестиційною програмою передбачено лише встановлення контейнерів для збору будівельних та великогабаритних відходів протягом 3 років за власний рахунок виконавця у разі вчасного отримання платежів від населення в розмірі 70 % від показників, наведених в умовах конкурсу. Однак, на момент прийняття рішення №1430 цей строк (3 роки) не настав;

- підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі № 925/1409/20 стало, зокрема, недослідження обставин меж контейнерних майданчиків, а також на кого покладено обов`язок забезпечення встановлення контейнерів для збирання великогабаритних відходів та чи повинен позивач вивозити сміття, що знаходиться поруч (біля) контейнерного майданчика;

- із фотознімків та змісту актів від 18.11.2021 та 19.11.2021, зокрема, вбачається накопичення великогабаритних відходів, ремонтних відходів, опалого листя, великих гілок дерев та інших відходів. У вказаних актах зазначено про фіксування фактів складування великогабаритних та ремонтних відходів на вищезазначених контейнерних майданчиках. Однак, зазначення в актах формулювання "складування відходів на визначених майданчиках" (за відсутності порядку визначення їх меж як у договорі, так і в інвестиційній програмі) не є фактичним визначенням меж, території та місця розташування контейнерних майданчиків фактично, з урахуванням того, що за два дні до проведення перевірки та складання актів Верховний Суд у постанові від 16.11.2021 у справі № 925/1409/20 вказав про недослідження судом їх меж через невстановлення.

54. Суд апеляційної вказав, що після скасування Верховним Судом рішення та постанови у справі № 925/1409/20, відповідач протягом наступних двох днів здійснив фіксування порушення позивачем умов договору та невивезення побутових відходів (великогабаритних та ремонтних), та, не дочекавшись результату вирішення справи №925/1409/20 та ухвалення відповідного судового рішення у ній, прийняв оскаржуване рішення №1430, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вказав, що акти від 18.11.2021 та 19.11.2021 не є належними та допустимими доказами для підтвердження факту систематичного (не менше трьох разів) порушення умов договору в розумінні пункту 13 договору.

55. З урахуванням відсутності встановлення меж контейнерних майданчиків та конкретно визначеного місця вивезення відходів, надання послуг, які має надавати позивач, складені акти 18.11.2021 та 19.11.2021, за висновком суду апеляційної інстанції, не можуть прийматись як належні та достатні докази систематичного порушення позивачем умов договору, які могли б стати підставою для застосування відповідачем пункту 13 договору.

56. Окрім того, апеляційний господарський суд, з огляду на правовідносини, що склались між сторонами, вказав, що важливим також є встановлення не лише місць, з яких мають вивозитися відходи, а й видів відходів, які позивач повинен був вивозити за договором.

57. У цьому контексті апеляційний господарський суд встановив, що Радою, з урахуванням конкурсної документації, проведено конкурс на визначення переможця по вивезенню саме великогабаритних та ремонтних відходів. Водночас, невідповідність умов договору конкурсній документації (на що також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 16.11.2021 у справі № 925/1409/20) приводить до різного тлумачення та визначення переліку обов`язків позивача (зокрема, видів відходів, які має вивозити позивач) на виконання умов договору.

58. З огляду на наявність таких обставин, а також ураховуючи, що акти перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та 19.11.2021 не доводять систематичного порушення позивачем умов договору, суд апеляційної інстанції вказав на неправомірність прийняття Радою рішення № 1430.

59. У касаційній скарзі скаржник з висновками суду апеляційної інстанції не погоджується і зазначає, зокрема, про відсутність у сторони, яка виконувала договір, права посилатися на незрозумілість його умов. Скаржник зазначає, що у разі незрозумілості умов договору, зокрема, в частині визначення меж контейнерних майданчиків, виконавець повинен був враховувати положення Правил благоустрою міста Черкаси, вимоги Закону України "Про відходи", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про захист прав споживачів", положення цивільного і господарського законодавства щодо обов`язковості умов договору та обов`язковості його виконання, а також багаторічну практику відносин, що склалися між сторонами під час виконанням умов договору.

60. Проаналізувавши відповідні доводи скаржника, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що вони зводяться до незгоди Ради із висновками суду апеляційної інстанції про те, що сторони не погодили межі контейнерних майданчиків, з яких виконавець повинен вивозити побутові відходи (великогабаритні та ремонтні) на виконання умов договору, і, відповідно, Рада не довела систематичне порушення виконавцем умов договору щодо вивозу таких відходів з контейнерних майданчиків.

61. Ураховуючи предмет і підстави заявлених позовних вимог у цій справі, яка розглядається, щодо оскарження позивачем рішення Ради про односторонню відмову від договору у зв`язку із систематичним порушенням виконавцем його умов, як вірно визначив суд апеляційної інстанції, для визначення наявності / відсутності підстав для задоволення позовних вимог оцінці підлягають правовідносини, що склалися у зв`язку із виконанням умов договору, саме на предмет їх систематичного порушення виконавцем.

62. Разом з тим, доводи відповідача щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду, про який йдеться у пункті __ цієї постанови, жодним чином не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, які в першу чергу пов`язані із оцінкою наявних у матеріалах справи доказів (переоцінка яких не входить до повноважень суду касаційної інстанції), щодо недоведення відповідачем факту систематичного порушення виконавцем умов договору як підстави для застосування замовником пункту 13 договору для його розірвання в односторонньому порядку.

63. Відповідні доводи скаржника не містять обґрунтування, яким чином застосування вказаних норм права в контексті доводів скаржника про те, що умови договору були погоджені сторонами і договір уже виконувався позивачем, з урахуванням предмета та підстав заявлених позовних вимог, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, здійсненої оцінки наявних у справі доказів та висновків суду апеляційної інстанції щодо непідтвердження систематичності порушення виконавцем умов договору, що стали підставою для задоволення позову, вплине на здійснене судом апеляційної інстанції правозастосування в оскаржуваній постанові, що в свою чергу не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, та не дає правових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі.

64. У цьому контексті колегія суддів також відхиляє процитовані скаржником у касаційній скарзі витяги із постанов Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №755/6962/19 (про визнання недійсним кредитного договору), від 25.07.2018 у справі № 904/8299/17 (про стягнення пені та штрафу, нарахованих за неналежне виконання відповідачем умов договору підряду), від 14.11.2019 у справі № 912/301/19 (про визнання договору купівлі-продажу укладеним у редакції позивача), оскільки правовідносини у наведених справах є очевидно неподібними до правовідносин у справі № 925/66/22 і таке цитування скаржником тексту постанов Верховного Суду не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

65. Стосовно доводів скаржника, обґрунтованих підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

66. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Водночас колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

67. У справі № 910/4089/20, на яку скаржник посилається в своїй касаційній скарзі, предметом позову були вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами договору підряду, з тих підстав, що роботи за спірним договором відповідачем насправді не виконувалися, а тому такий договір був спрямований на неправомірне заволодіння грошовими коштами державного підприємства, що в силу приписів частини третьої статті 228 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Судами у наведеній справі у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивач не довів, що спірний договір суперечить інтересам держави та суспільства, а також моральним засадам суспільства. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 20.10.2021, з посиланням на принцип заборони суперечливої поведінки, на який посилається Рада в касаційній скарзі, вказав, що визнання в одній справі факту належності виконаних робіт, реальності проведених операцій з подальшим запереченням таких подій в іншій справі є нічим іншим як суперечливою поведінкою сторони, яка у господарських правовідносинах заборонена.

68. У іншій господарській справі № 910/3928/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) до відповідача, як особи, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком про зобов`язання відповідача передати позивачу документи щодо технічного стану об`єкта, стягнення залишки коштів на утримання і ремонт багатоквартирного будинку. У наведеній справі суди частково задовольнили позовні вимоги та, зокрема, з посиланням на принцип заборони суперечливої поведінки, вказали, що дії відповідача, який до грудня 2019 року визнавав та стверджував, що являється балансоутримувачем та управителем будинку, зокрема, ініціював судові спори до співвласників спірного будинку, обґрунтовуючи їх даними обставини, однак вже у червні 2020 року (у відзиві) почав заперечувати відповідні обставини, обґрунтовуючи відсутність у нього обов`язку з передання ОСББ документів на спірний будинок та перерахування залишку коштів, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.

69. Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові в цій справі № 925/66/22 частково погодився з доводами відповідача, що позивач, з одного боку заперечуючи, що веб-сайт nova-yakist.ua належить останньому, а з іншого боку розмістивши на вказаному веб-сайті, інформацію для споживачів про надання послуг за відсутності контейнерів та чітких меж контейнерних майданчиків, що суперечить його поведінці та правовій позиції, заявленій у судових засіданнях, припустився суперечливої поведінки. Разом з тим, вказана обставина, за висновком суду апеляційної інстанції, не є достатнім доказом вчиненого позивачем системного порушення.

70. Суд зазначає, що правовідносини у наведених вище справах, на які посилається скаржник, є очевидно неподібними до правовідносин у справі № 925/66/22. При цьому доводів на предмет їх подібності не містить і касаційна скарга Ради. Разом з тим, безвідносно до неподібності правовідносин, саме по собі цитування скаржником витягів із постанов Верховного Суду у справах № 910/4089/20 (як і інших справах, які згадуються у відповідних цитатах із постанови у зазначеній справі), № 910/3928/20 не може спростовувати висновків суду апеляційної інстанції, викладених у пункті вище, які пов`язані із наданням оцінки наявним у цій конкретній справі доказам, та не може бути підставою для скасування судових рішень у справі.

71. Стосовно доводів скаржника, викладених у пункті 14 цієї постанови, колегія суддів зазначає таке.

72. Так, в обґрунтування відповідного розділу своєї касаційної скарги скаржник зазначає про помилковість визначення судом апеляційної актів перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та від 19.11.2021 як неналежних та недопустимих доказів в розумінні пункту 13 договору і статей 76, 77 ГПК України на підтвердження факту систематичного (не менше трьох разів) порушення умов договору.

73. У контексті наведеного, скаржник цитує постанову Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 911/1336/21 в такій частині: "Згідно зі статтею 77 ГПК України ("допустимість доказів") обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 909/1373/19).

Водночас, за змістом статті 76 ГПК України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

При цьому відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України до повноважень суду касаційної інстанції віднесено вирішення питання тільки щодо допустимості доказу. Установлення цього дефекту доказу є питанням права в тому значенні, що висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи".

74. Подібні висновки, за доводами скаржника викладено в постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 910/18029/21, від 22.02.2022 у справі № 914/2057/18.

75. Також скаржник цитує постанову Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 920/456/19 в такій частині: "Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3860/19, від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19".

76. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд апеляційної інстанції вказав на недопустимість актів перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та від 19.11.2021 без визначення дефекту їх форми, разом з тим, суд апеляційної інстанції також оцінив відповідні докази на предмет їх належності, а також достатності для підтвердження факту систематичного порушення позивачем умов договору, та дійшов висновку, що ці акти таких фактів не підтверджують.

77. Незгода скаржника з такими висновками суду апеляційної інстанції, а також його прагнення здійснити нову переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахування його власних висновків щодо поданих доказів не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки, як вже зазначалося, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

78. Стосовно доводів скаржника, викладених у пункті 15 цієї постанови, колегія суддів зазначає таке.

79. У цій частині своєї касаційної скарги Рада зазначає, що суди попередніх інстанцій повинні були надати оцінку актам перевірки контейнерних майданчиків від 18.11.2021 та від 19.11.2021 на предмет їх належного підтвердження доводів відповідача у сукупності з такими обставинами справи, як те, що виконавець надавав послуги та виставляв за них рахунки споживачам, він мав знати графік вивезення сміття, а також адреси, з яких мало здійснюватися вивезення сміття, межі контейнерних майданчиків, виконавець розміщав відомості про місця складання побутових відходів (великогабаритних та ремонтних) у мережі Інтернет.

80. На підтвердження своїх доводів, скаржник цитує постанови Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 922/2069/20 в такій частині: "Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому".

81. Подібний висновок, за доводами скаржника, викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 920/456/19.

82. Також скаржник цитує постанову Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 910/701/17 в такій частині: "З огляду на доводи касаційної скарги в частині дотримання судами порядку оцінки доказів, які (доводи) знайшли своє підтвердження у її розгляді, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили, зокрема, належність, допустимість кожного наявного у справі доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору з даної справи, припустившись у зв`язку з цим порушення вимог статей 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності.

Згадане порушення норм процесуального права унеможливлювало також встановлення фактичних обставин, пов`язаних з обґрунтованістю/ необґрунтованістю позовних вимог, що відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових актів та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції".

83. Також скаржник цитує постанову Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19 в такій частині: "Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення".

84. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суть відповідних доводів скаржника зводиться до його незгоди саме із установленими у цій справі обставинами, а також з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору, що як уже було зазначено вище не може бути підставою касаційного оскарження з урахуванням меж розгляду справи в суді касаційної інстанції.

85. Суд зазначає, що посилання скаржника на те, що суди не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення.

86. Разом з тим, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами (з урахуванням вірно наданої судом апеляційної інстанції правової кваліфікації спірним правовідносинам) надано всебічну, повну, об`єктивну та безпосередню оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам за правилами, встановленими ГПК України, підтвердженням чому є їх детальний аналіз, який висвітлено судом касаційної інстанції вище у цій постанові.

87. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахування його власних висновків щодо поданих доказів, як уже було зазначено вище, не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

88. За таких обставин, доводи Ради про порушення судами приписів частини третьої статті 86 та статті 236 ГПК України під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, позаяк з урахуванням викладених вище висновків про повне та всебічне дослідження судами обставин справи, відповідне правозастосування судами наведених приписів процесуального закону не суперечить висновкам Верховного Суду, процитованих скаржником у своїй касаційній скарзі (пункти 80-83 цієї постанови).

89. Усі інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України, а відтак не підпадають під правове регулювання вказаної норми процесуального закону, а тому Суд в силу приписів статей 287 і 300 ГПК України не надає їм оцінку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

90. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

91. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

92. Звертаючись із касаційною скаргою, Рада, у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростувала наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довела неправильного застосування ними норм матеріального і порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень у справі.

93. За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувані постанову апеляційного господарського суду і рішення місцевого господарського суду у незміненій частині - без змін.

Розподіл судових витрат

94. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 і рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2022 у незміненій частині у справі № 925/66/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил