ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 922/2057/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивачів - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

прокуратури - Янківського С. В. (за посвідченням від 01.03.2023 № 076381),

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.12.2022 (суддя Рильова В. В.) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 (головуючий - Зубченко І. В., судді Істоміна О. А., Радіонова О. О.) у справі

за позовом керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі: 1) Національної академії аграрних наук України,

2) Інституту рослинництва ім. В. Я. Юр`єва НААН України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоносії України"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 250 423,94 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 01.11.2022 керівник Київської окружної прокуратури міста Харкова (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України (далі - НААН України, Академія, позивач-1) та Інституту рослинництва ім. В. Я. Юр`єва НААН України (далі - Інститут рослинництва НААН України, Інститут, позивач-2) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоносії України" (далі - ТОВ "Енергоносії України", Товариство, відповідач) про: 1) визнання недійсними додаткових угод №№ 2- 8 до договору від 10.02.2021 № Т1-21/1-301/21-ЕЛ і додаткових угод №№ 2- 8 до договору від 10.02.2021 № Т1-21/1-302/21-ЕЛ (далі - оспорювані додаткові угоди, оспорювані правочини); 2) стягнення з ТОВ "Енергоносії України" на користь Інституту рослинництва НААН України надмірно сплачених грошових коштів у сумі 250 423,94 грн з посиланням на положення статей 6, 13, 203, 215, 236, 632, 655, 669, 670, 712, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 42, 180, 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 26 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статей 3, 7, 36, 41 Закону України "Про публічні закупівлі", статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що оспорювані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними як такі, що укладені між Інститутом і Товариством з порушенням чинного законодавства в сфері публічних закупівель, а саме шляхом значного зменшення обсягів предмета закупівлі (електроенергії) з одночасним безпідставним підвищенням ціни за одиницю товару, що свідчить як про неправомірну зміну істотних умов договору про закупівлю, так і про недотримання їх сторонами визначених законом принципів максимальної економії та ефективного витрачання бюджетних коштів, внаслідок чого державі заподіяно шкоду у виді спірної суми надмірно сплачених грошових коштів.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.12.2022, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2023, позовну заяву Прокурора залишено без розгляду.

4. Ухвала та постанова мотивовані посиланням на положення статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі", статей 53, 226, 269 ГПК України, застосовуючи які місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про наявність передбаченої процесуальним законом підстави для залишення позову Прокурора без розгляду з огляду на відсутність в цьому випадку підстав для представництва Прокурором інтересів держави в суді, оскільки, виходячи зі змісту пунктів 1, 5, 10, 14, 17 статуту Інституту рослинництва НААН України, Академія не втручається в оперативну та господарську діяльність Інституту та не несе відповідальності за зобов`язаннями позивача-2 як наукової установи, отже, позивач-1 не має владних повноважень та не здійснює управління в спірних зобов`язальних правовідносинах, які виникли безпосередньо між Інститутом і Товариством. Натомість владні повноваження органу мають розглядатися в розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов, повинен мати владні повноваження в тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов. Як наслідок, не можна вважати правомірним звернення Прокурора до суду в цій справі в інтересах держави в особі НААН України лише за критерієм головного розпорядника бюджетних коштів, а також в особі Інституту, оскільки позивачі не є органами державної влади чи місцевого самоврядування та не є суб`єктами владних повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статей 4, 53, 86, 226 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) підставою для звернення Прокурора до суду з цим позовом є порушення інтересу держави, який (інтерес) полягає в неправомірному витрачанні Інститутом як структурним підрозділом НААН України бюджетних коштів за договором поставки товарів, у зв`язку з чим у цьому випадку Академія є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим державою захищати її інтереси в спірних правовідносинах, так як згідно з пунктом 7 розділу І статуту НААН України саме позивачу-1 належать повноваження з управління державним майном, забезпечення його ефективного використання та розпорядження ним у межах, визначених законодавством, в тому числі й коштами, що сплачуються науковими та дослідними установами, які входять до структури НААН України, що, на думку скаржника, узгоджується з викладеним у пункті 54 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 висновком про те, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави в спірних відносинах, і звертатися з позовом до суду, бо належним буде звернення в особі хоча б одного з них; 2) Інститут підпорядкований НААН України як органу управління державним майновим комплексом і його діяльність є нероздільною з діяльністю НААН України та має спільну мету і наслідки, тому Інституту рослинництва НААН України делеговано владні повноваження Академії щодо розпорядження державними коштами, а також делеговано завдання держави в сфері наукової діяльності та освіти; 3) враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в пунктах 5.12, 5.16 постанови від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, виконання зобов`язань за оспорюваними додатковими угодами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, а порушенням інтересів держави є те, що Інститут шляхом укладення недійсних додаткових угод порушив вимоги законодавства, принципи максимальної ефективності та недискримінації учасників, що призвело до безпідставної зміни умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів; 4) позов Прокурора в цій справі не спрямований на безпосередній захист інтересів самої державної установи як учасника господарських відносин, а зумовлений необхідністю усунення порушень законодавства, які в результаті становлять загрозу порушення інтересів держави в цілому.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. Інститут рослинництва НААН України у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних ухвалі та постанові, а також з огляду на те, що законодавством України, зокрема частиною 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі", чітко визначено органи державної влади, які самостійно можуть здійснювати захист інтересів держави та контроль у сфері публічних закупівель, а саме Рахункову палату, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державну аудиторську службу України), в зв`язку з чим скаржник помилково визначив НААН України та Інститут (наукову установу) як суб`єктів владних повноважень, уповноважених державою на здійснення захисту її інтересів та державного регулювання і контролю у сфері публічних закупівель.

НААН України та ТОВ "Енергоносії України" не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.12.2022 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 922/2057/22 та призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 30.05.2023.

9. 30.05.2023 на початку судового засідання представник Офісу Генерального прокурора Янківський С. В. звернувся до Верховного Суду з усним клопотанням про зупинення касаційного провадження у справі № 922/2057/22 до завершення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/1907/21 за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради та Комунального закладу "Канівська санаторна школа Черкаської обласної ради" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" про стягнення коштів у сумі 365 870,72 грн на користь Комунального закладу "Канівська санаторна школа Черкаської обласної ради", яку (справу № 905/1907/21) було передано ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав наявності виключної правової проблеми та необхідності уточнення (доповнення) викладеного в пункті 9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 висновку шляхом можливого визначенням суб`єктом владних повноважень, в особі якого прокурор може звернутися до суду, некомерційного комунального підприємства, яке володіє майном на праві оперативного управління, створене не для отримання прибутку, а для виконання важливих соціальних або публічних функцій, зокрема, щодо розпорядження та використання бюджетних коштів як замовником закупівлі в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі".

Проте колегія суддів відмовила в задоволенні зазначеного клопотання з мотивів його необґрунтованості, оскільки в цій справі Прокурор звернувся в інтересах держави в особі НААН України та Інституту рослинництва НААН України, які є самоврядними науковими, неприбутковими, державними бюджетними організаціями (установа, заклад) та не мають статусу суб`єктів владних повноважень у спірних правовідносинах, з приводу чого вже сформувалася усталена судова практика (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 909/835/18, від 29.06.2022 у справі № 909/83/19, від 16.08.2022 у справі № 927/717/20, від 13.12.2022 у справі № 927/682/20, від 14.03.2023 у справі № 902/115/22, від 26.04.2023 у справі № 924/447/22), в зв`язку з чим наразі вирішення Великою Палатою Верховного Суду спору в справі № 905/1907/21, в якій позивачами якраз визначено орган місцевого самоврядування, тобто суб`єкт владних повноважень, і комунальний заклад, істотним чином не впливає на вирішення цього господарського спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

10. Інститутом (замовником) проведено відкриті торги із закупівлі (UA-2020-12-29-002930-b) ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія.

Відкриті торги проведено щодо двох лотів - Лот 1: електрична енергія, кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг: 324 000 кВт/год;

Лот 2: електрична енергія, кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг: 197 000 кВт/год.

11. За результатами торгів щодо Лоту 1 замовником (споживачем) з переможцем відкритих торгів - ТОВ "Енергоносії України" 10.02.2021 укладено договір № Т1-21/1-301/21-ЕЛ про постачання (закупівлі) електричної енергії на суму 797 040 грн, у тому числі 132 840 грн ПДВ.

12. За результатами торгів щодо Лоту 2 замовником (споживачем) з переможцем відкритих торгів - ТОВ "Енергоносії України" 10.02.2021 укладено договір № Т1-21/2-302/21-ЕЛ про постачання (закупівлі) електричної енергії на суму 484 620 грн, у тому числі 80 770 грн ПДВ.

13. У подальшому впродовж 2021 року між позивачем-2 і відповідачем укладено 14 оспорюваних додаткових угод до договорів від 10.02.2021 № Т1-21/1-301/21-ЕЛ і № Т1-21/2-302/21-ЕЛ, згідно з якими зменшено обсяги предмета закупівлі та збільшено ціну за одиницю товару.

14. Згідно з пунктами 1, 5, 10, 14, 17 статуту Інституту рослинництва НААН України позивач-2 (наукова установа) є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою. Наукова установа перебуває у віданні НААН України (Академія) як органу управління державним майном. Наукова установа є юридичною особою, зареєстрованою в порядку, визначеному законодавством, що регулює діяльність неприбуткових установ. Наукова установа має відокремлене майно, самостійний баланс, реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України, може від свого імені набувати права та обов`язки, бути позивачем і відповідачем у судах. Права та обов`язки юридичної особи наукова установа набуває з дня її державної реєстрації. У межах, визначених цим статутом, наукова установа самостійно вирішує питання, пов`язані з її науковою та господарською діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями, підприємствами з урахуванням обмежень, визначених чинним законодавством. Академія не втручається в оперативну і господарську діяльність наукової установи, якщо вона здійснюється відповідно до цього статуту та норм чинного законодавства. Наукова установа несе відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно з вимогами законодавства.

Позиція Верховного Суду

15. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

16. В основу оскаржуваних ухвали та постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про наявність передбаченої процесуальним законом підстави для залишення позову Прокурора без розгляду з огляду на відсутність в цьому випадку підстав для представництва Прокурором інтересів держави в суді, оскільки, виходячи зі змісту пунктів 1, 5, 10, 14, 17 статуту Інституту рослинництва НААН України, Академія не втручається в оперативну та господарську діяльність Інституту та не несе відповідальності за зобов`язаннями позивача-2 як наукової установи, отже, позивач-1 не має владних повноважень та не здійснює управління в спірних зобов`язальних правовідносинах, які виникли безпосередньо між Інститутом і Товариством. Як наслідок, не можна вважати правомірним звернення Прокурора до суду в цій справі в інтересах держави в особі НААН України лише за критерієм головного розпорядника бюджетних коштів, а також в особі Інституту, оскільки позивачі не є органами державної влади чи місцевого самоврядування та не є суб`єктами владних повноважень.

17. Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

18. Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі) не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

19. Висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для залишення без розгляду позову Прокурора в інтересах держави в особі НААН України та Інституту відповідає правовому висновку, сформульованому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, у пунктах 8.10- 8.12 якої зазначено таке:

"Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Цим висновком Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства".

20. Крім того, в пунктах 83- 85 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц, Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

"На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21))".

21. Державний класифікатор України ДК 002:2004 "Класифікація організаційно-правових форм господарювання" (далі - КОПФГ), затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97, містить визначення поняття "державна організація (установа, заклад)": утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

22. В постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18 викладено правовий висновок про те, що саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Натомість державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

23. Водночас у пункті 90 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 917/269/21 міститься врахований судами попередніх інстанцій висновок про те, що за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов, повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов.

24. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено висновок про те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. При цьому поняття "компетентний орган" у вказаній постанові вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

25. Як вже зазначалося, позов у цій справі Прокурор подав в інтересах держави в особі НААН України та Інституту з посиланням на бездіяльність позивачів стосовно захисту інтересів держави, що полягає у невжитті ними належних заходів, спрямовані на захист інтересів держави, оскільки оспорюваними додатковими угодами з порушенням чинного законодавства в сфері публічних закупівель значно зменшено обсяги предмета закупівлі (електроенергії) з одночасним безпідставним підвищенням ціни за одиницю товару, внаслідок чого, на думку Прокурора, державі заподіяно шкоду у виді спірної суми надмірно сплачених грошових коштів.

26. Відповідно до частини 2 статті 1, частини 1 статті 2 та частини 1 статті 4 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна" національні галузеві академії наук є державними науковими організаціями України, які здійснюють фундаментальні дослідження, організовують, проводять та координують прикладні дослідження у відповідних галузях науки. Майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об`єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом. Національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.

27. Згідно з частинами 1, 4, 5 статті 18 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" національні галузеві академії наук - НААН України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України - це самоврядні наукові організації, засновані на державній власності, що є державними організаціями, створеними як неприбуткові державні бюджетні установи. Національні галузеві академії наук є головними розпорядниками бюджетних коштів. Національні галузеві академії наук подають Кабінетові Міністрів України щорічний звіт про результати своєї наукової і науково-технічної діяльності та використання коштів, виділених їм з державного бюджету, разом з висновком Національної ради України з питань розвитку науки і технологій.

28. Як свідчать, зокрема, статути НААН України та Інституту рослинництва НААН України і витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, НААН України та Інститут є науковими, неприбутковими, державними організаціями (установою, закладом), основним видом діяльності яких є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, дослідження й експериментальні розробки у сферах інших природничих і технічних наук, біотехнологій. Отже, вказані юридичні особи не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, бездіяльність яких могла би бути підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким чином, у зв`язку із тим, що позовні вимоги Прокурора в цій справі, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державних установ, то такі вимоги не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державних установ, натомість прокурор, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, не має повноважень на ведення справ за такими вимогами.

29. Колегія суддів наголошує, що зазначений в пункті 28 цієї постанови правовий висновок, який правомірно покладено судами в основу оскаржуваних ухвали та постанови, викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 909/835/18, від 29.06.2022 у справі № 909/83/19, від 16.08.2022 у справі № 927/717/20, від 13.12.2022 у справі № 927/682/20, від 14.03.2023 у справі № 902/115/22, від 26.04.2023 у справі № 924/447/22 зі спорів за участю НААН України та наукових установ, які відносяться до відання НААН України.

Наведене свідчить про формування усталеного правового висновку в справах за позовами прокурора, поданими в інтересах держави в особі НААН України та наукових і науково-дослідних установ, дослідних станцій тощо, що віднесені до відання Академії, жодних підстав відступати від якого (правового висновку) колегія суддів у цій справі не вбачає.

30. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, ухвалюючи постанову від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21 зі спору, що виник з подібних правовідносин у сфері публічних закупівель (предмет позову виконувача обов`язків першого заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Волинської обласної ради, Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, Волинського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка (далі - Театр), Західного офісу Держаудитслужби - визнання недійсними додаткових угод та стягнення 382 513,22 грн), якою було залишено без змін судові рішення судів попередніх інстанцій щодо залишення без розгляду позовних вимог про стягнення 382 513,22 грн на користь Театру, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з`ясувавши, що Театр, в особі якого (поряд з іншими особами) прокурором подано позов в інтересах держави, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, Театр як юридична особа спроможний самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення, погодилася з обґрунтованим висновком судів про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Театру в справі № 914/2656/21 та пов`язану з цим необхідність застосування у відповідних правовідносинах норми пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права, а саме щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру", викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21 (див. пункт 12.5 зазначеної постанови).

31. За таких обставин колегія суддів відхиляє як помилкові посилання скаржника на викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21 (пункти 5.12, 5.16 цієї постанови) нерелевантний висновок щодо можливості звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі суб`єкта, який не є суб`єктом владних повноважень, так і зумовлені цим нерелевантним висновком подальші доводи скаржника про те, що виконання зобов`язань за оспорюваними додатковими угодами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, а порушенням інтересів держави є те, що Інститут шляхом укладення недійсних додаткових угод порушив вимоги законодавства, принципи максимальної ефективності та недискримінації учасників, які призвели до безпідставної зміни умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів.

32. Наведеним вище повністю спростовуються доводи скаржника про те, що: 1) підставою для звернення Прокурора до суду з цим позовом є порушення інтересу держави, який (інтерес) полягає в неправомірному витрачанні Інститутом як структурним підрозділом НААН України бюджетних коштів за договором поставки товарів, у зв`язку з чим у цьому випадку Академія є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим державою захищати її інтереси в спірних правовідносинах, так як згідно з пунктом 7 розділу І статуту НААН України саме позивачу-1 належать повноваження з управління державним майном, забезпечення його ефективного використання та розпорядження ним у межах, визначених законодавством, в тому числі й коштами, що сплачуються науковими та дослідними установами, які входять до структури НААН України, що, на думку скаржника, узгоджується з викладеним у пункті 54 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 висновком про те, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави в спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, бо належним буде звернення в особі хоча б одного з них; 2) Інститут підпорядкований НААН України як органу управління державним майновим комплексом і його діяльність є нероздільною з діяльністю НААН України та має спільну мету і наслідки, тому Інституту рослинництва НААН України делеговано владні повноваження Академії щодо розпорядження державними коштами, а також делеговано завдання держави в сфері наукової діяльності та освіти.

33. Водночас касаційна інстанція відхиляє помилкове посилання скаржника на висновок, викладений в пункті 54 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, оскільки у вказаній постанові Верховного Суду чітко йдеться саме про орган державної влади чи місцевого самоврядування (позивачем у справі № 927/491/19 визначено Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту Чернігівської райдержадміністрації), до яких вочевидь не належить НААН України - самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа (частина 1 статті 18 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність").

34. Разом з тим Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Частиною 1 статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

35. Відповідно до пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

36. Водночас Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення № 43), визначено, що Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

37. Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

При цьому Держаудитслужба може бути позивачем у справі. Питання належності/неналежності цього органу залежить від обставин кожної конкретної справи, які мають з`ясовуватися у суді з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

38. Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що в цій справі належним органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах, є Держаудитслужба та її територіальні органи, проте Прокурор при зверненні до Господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в межах цієї справи не визначив Держаудитслужбу позивачем (схожий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2023 у cправі № 924/996/21 зі спору про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю з підстав значного зменшення обсягів предмета закупівлі та безпідставного збільшення ціни за одиницю товару, тобто з подібних правовідносин).

39. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, НААН України не є стороною оспорюваних правочинів і Прокурором заявлено вимогу про стягнення 250 423,94 грн надмірно сплачених грошових коштів безпосередньо на користь Інституту як наукової установи, а не на користь Державного бюджету України.

У зв`язку з цим Верховний Суд відхиляє безпідставне твердження скаржника про те, що позов Прокурора в цій справі не спрямований на безпосередній захист інтересів самої державної установи як учасника господарських відносин, а зумовлений необхідністю усунення порушень законодавства, які в результаті становлять загрозу порушення інтересів держави в цілому.

40. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

41. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

42. Зважаючи на достовірно встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами ті обставини, що згідно з відомостями, вміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і відповідно до положень статутів НААН України та Інституту позивачі є неприбутковими бюджетними державними установами, тобто не мають статусу суб`єкта владних повноважень, в особі якого прокурор може звертатися з позовом в інтересах держави, касаційна інстанція вважає, що в силу імперативних положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України та абзацу 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано залишили без розгляду позов Прокурора в інтересах держави в особі Академії та Інституту рослинництва НААН України.

43. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про необхідність залишення позовної заяви Прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

44. При цьому касаційна інстанція вважає висновок місцевого та апеляційного господарських судів про залишення без розгляду позовної заяви Прокурора таким, що відповідає як висновкам щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України в подібних правовідносинах, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 909/835/18, від 29.06.2022 у справі № 909/83/19, від 16.08.2022 у справі № 927/717/20, від 13.12.2022 у справі № 927/682/20, від 14.03.2023 у справі № 902/115/22, від 26.04.2023 у справі № 924/447/22, так і висновку щодо застосування норм статей 7, 8, 44 Закону України "Про публічні закупівлі", пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та підпунктів 3, 4, 9 пункту 4 Положення № 43, наведеному в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 924/996/21.

45. З мотивів, наведених раніше в цій постанові, Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами позивача-2, викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

47. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про помилкове звернення Прокурора до суду в цій справі з позовом в інтересах держави в особі НААН України та Інституту, які не є суб`єктами владних повноважень та, на відміну від компетентних державних органів, не уповноважені захищати інтереси держави в спірних правовідносинах публічних закупівель, що згідно з пунктом 2 частини 1 статті 226 ГПК України зумовило необхідність залишення позовної заяви Прокурора без розгляду, як наслідок, оскаржувані ухвалу та постанову прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

48. Висновок судів попередніх інстанцій відповідає усталеній судовій практиці в справах за позовами прокурора, поданими в інтересах держави в особі НААН України та наукових і науково-дослідних установ, сформованій в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 909/835/18, від 29.06.2022 у справі № 909/83/19, від 16.08.2022 у справі № 927/717/20, від 13.12.2022 у справі № 927/682/20, від 01.02.2023 у справі № 924/996/21, від 14.03.2023 у справі № 902/115/22, від 26.04.2023 у справі № 924/447/22.

49. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

50. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

51. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних ухвали та постанови.

Розподіл судових витрат

52. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.12.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 922/2057/22 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай