РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2023 року м. Чернігів справа № 927/507/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" 02160, м. Київ, проспект Соборності, 15 ()
до ОСОБА_1 АДРЕСА_1 Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство "Агрохімічна компанія" 36014, м. Полтава, вул. Дорошенка Петра, 2
про стягнення 1 196 761 грн. 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2023 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до ОСОБА_1 про стягнення 37 077,86 грн. сорока процентів річних з простроченої суми, 843 024,85 грн. дев`яносто шести процентів річних з простроченої суми та 316 658,74 грн. пені за неналежне виконання Приватним підприємством "Агрохімічна компанія" взятих на себе зобов`язань щодо оплати товару, поставленого згідно договору поставки № АП-19-0994 від 12.11.2020, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020, укладеним між третьою особою та сторонами.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, визнано справу малозначною та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено Приватне підприємство "Агрохімічна компанія" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Вказана ухвала від 10.04.2023 отримана відповідачем 14.04.2023 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №787.

Вказана вище ухвала суду від 10.04.2023, що направлялась третій особі на адресу її державної реєстрації, була повернута до суду з відміткою відділу поштового зв`язку - адресат відсутній за вказаною адресою.

За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, вказана вище ухвала суду від 10.04.2023, є такою, що отримана третьою особою 20.04.2023 (дата відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження), а тому остання є такою, що належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі.

12.04.2023 від відповідача надійшла заява в якій він просить проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що при розгляді даної справи доцільно заслухати думку сторін і дослідити оригінали письмових доказів та встановити дійсні обставини справи щодо погашення боргу, що у відповідача наявні докази того, що борг за договором поставки повністю погашений, що дана справа для відповідача має істотне значення та не є малозначною. Відповідач вказує, що розгляд даної справи потребує дослідження питання дотримання позивачем всіх істотних умов згідно законодавства та умов договору поруки № ПР-АП-19-0094 від 12.11.2020 для пред`явлення позивачем вимог до відповідача про стягнення боргу на підставі договору поставки від 12.11.2020 №АП-19-0994, за яким відповідач не є стороною. Також з`ясуванню підлягають факти, що встановлені рішеннями судів в аналогічних за предметом позову справах між тими самими сторонами з тих самих підстав.

Ухвалою від 17.04.2023 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16.05.2023 на електронну пошту та 17.05.2023 на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти позову заперечує та зазначає, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» солідарно з співвідповідачів (ПП "Агрохімічна компанія" та поручителя ОСОБА_1 ) 1 091 404,80 грн боргу, 163 710,72 грн штрафу, 18 826,73 грн. судового збору. Крім того, присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агрохімічна компанія» 29 991,21 грн пені, 70 567,54 грн відсотків річних, 40 927,68 грн штрафу та 2 122,30 грн судового збору. Під час розгляду даної справи суд прийшов до висновку про те, що поручитель ОСОБА_1 отримав вимогу від 01.10.2021 про сплату боргу у розмірі 1091404.80 та штрафу у розмірі 163710.72 грн і саме в цьому обсязі суд поклав солідарний обов`язок погашення боргу на боржника ПП "Агрохімічна компанія" і ОСОБА_1 . Решта позовних вимог була покладена виключно на боржника ПП "Агрохімічна компанія" у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 , в силу п. 3.1.. 3.2. договору поруки, обов`язку по сплаті штрафних санкцій та процентів річних не виникло. ОСОБА_1 у своїй частині виконав рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 по справі № 927/1070/21 та сплатив присуджені до стягнення з нього суми боргу, штрафу і судового збору на користь TOB "ХІМАГРОМАРКЕТИНГ", шо підтверджується квитанціями, судовим наказом та постановами приватного виконавця. 21.11.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Деркач Інною Володимирівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 по справі № 927/1070/21, тому позивач вводить суд в оману про те, шо борг сплачено лише частково і тіло непогашеного боргу становить 943 128,23 грн. Також TOB "ХІМАГРОМАРКЕТИНГ" зверталося до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення на підставі договору поставки № АП-19-0994 від 12.11.2020 року та договору поруки №ПР-АП-19-0094 від 12.11.2020 солідарно з ОСОБА_1 і ПП "Агрохімічна компанія": 316 658,74 грн пені, нарахованої за період з 30.11.2021 по 08.11.2022; 37 077,86 грн 40 % річних, нарахованих за період з 30.11.2021 по 30.12.2021; 843 024,85 грн 96 % річних, нарахованих за період з 31.12.2021 по 08.11.2022 на суму основної заборгованості за договором поставки від 12.11.2020 № АП-19-0994, встановленої рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21. За результатами розгляду даного позову рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.03.2023 року у справі № 927/851/22 позов TOB "ХІМАГРОМАРКЕТИНГ" задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Агрохімічна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Хімагромаркетинг" 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних, 17 951,42 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заявлених позивачем сум пені та річних нарахувань за період з 30.11.2021 по 08.11.2022 на суму основної заборгованості за вказаними вище договором поставки та договором поруки від 12.11.2020 року, суд прийшов до висновку про те, що позивач не звертався до поручителя ОСОБА_1 з вимогою про їх стягнення і у ОСОБА_1 не виникло обов`язку по їх сплаті з урахуванням п.3.1. та 3.2. договору поруки. Господарський суд Полтавської області в своєму рішенні від 09.03.2023 року у справі № 927/851/22 враховуючи преюдиційні висновки, що були викладені в рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 року у справі № 927/1070/21. зазначив наступне: "підстави для стягнення пені та річних з ОСОБА_1 як поручителя відсутні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в частині вимог до другого співвідповідача - ПП "Агрохімічна компанія". Отже судами було однозначно встановлено, що ОСОБА_1 не зобов`язаний сплачувати TOB "ХІМАГРОМАРКЕТИНГ" штрафні санкції та річні нарахування за договором поставки та договором поруки від 12.11.2020. На даний час рішення Господарського суду Полтавської області від 09.03.2023 року у справі № 927/851/22 набрало чинності та передано до виконання, про що свідчить виданий судом наказ від 30.03.2023 року.

Відповідач проаналізувавши подану позовну заяву прийшов до висновку про те, що позивач просить суд стягнути ті ж самі суми штрафних санкцій та річних нарахувань за той самий період (з 30.11.2021 року по 08.11.2022 року) що й у справі № 927/851/22. Тобто позивач маючи рішення суду про стягнення пені та річних нарахувань з боржника ПП "Агрохімічна компанія" та подавши його на виконання, просить суд стягнути ті ж самі кошти з ОСОБА_1 . Тим самим позивач ініціювавши один і той же позов має намір одну і ту саму суму штрафних санкцій двічі стягнути: з боржника ПП "Агрохімічна компанія" та ОСОБА_1 за двома різними виконавчими документами. Вказані дії суперечать принципу "правової визначеності", остаточності рішення суду, неприпустимості повторного розгляду вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого рішення суду тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 року у справі "Світлана Науменко проти України").

26.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву №57 від 18.05.2023 в якій він зазначив, що на момент нарахування штрафних санкцій тіло боргу становило 934 128,23 грн і разом із відповіддю на відзив Позивач направив до суду Заяву про зменшення позовних вимог, що позивач має повне право пред`являти позов до ОСОБА_1 і до того ж судовий наказ по справі № 927/851/23 не пред`явлено до виконання, оскільки по відношенню до ПП «Агрохімічна компанія» наявно декілька виконавчих проваджень де здійснюється примусове стягнення заборгованості по справам № № 927/1070/21, 917/7/22, 917/8/22, 917/36/22, що лист із вимогою сплати штрафних санкцій було отримано особисто відповідачем 16.12.2022 року.

26.05.2023 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №58 від 18.05.2022 в якій він просить зменшити розмір позовних вимог та встановити його у розмірі 1188943,26 грн; стягнути з відповідача 313981,29 грн пені, 37077,86 грн 40% річних, 837884,11 грн 96% річних та 17834,14 грн судового збору. Крім того у заяві позивачем викладено клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 117,28 грн.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені на суму 2677,45 грн та в частині стягнення 96% річних на суму 5140,74 грн, оскільки вона подана у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

Суд зазначає, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки суд прийняв зменшення позивачем позовних вимог, тому має місце нова ціна позову - 1188943,26 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/1070/21, яке набрало законної сили, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до відповідача 1 - ОСОБА_1 та відповідача 2 - Приватного підприємства "Агрохімічна компанія" присуджено до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» солідарно із співвідповідачів 1 091 404,80 грн боргу, 163 710,72 грн штрафу, 18 826,73 грн. судового збору та присуджено до стягнення з другого співвідповідача (Приватного підприємства «Агрохімічна компанія») 29 991,21 грн пені, 70 567,54 грн відсотків річних, 40 927,68 грн штрафу та 2 122,30 грн судового збору.

В ході розгляду справи № 927/1070/21 Господарський суд Чернігівської області встановив, що 12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (постачальник) та Приватним підприємством "Агрохімічна компанія" (покупець) був укладений договір поставки № АП-19-0994 (далі - Договір).

У відповідності до п. 1.1-1.2 Договору постачальник зобов`язується у порядку та на умовах визначених цим Договором, та у відповідності з узгодженими Специфікаціями, поставити засоби захисту рослин, мікродобрива, біологічні препарати та/або посівний матеріал (надалі-товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором прийняти товари і оплатити їх вартість за цінами, зазначеними в Специфікації. Для зручності викладу товари, що поставляються постачальником, далі по тексту іменуються "товар".

За цим Договором найменування товару, його асортимент, кількість, умови, строки поставки та ціна визначається специфікаціями (Додаток № 1 до цього Договору), які є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно п. 2.1-2.2 Договору після підписання цього Договору, сторонами оформляються і підписуються Специфікації на поставку товару в яких відображається асортимент, кількість, ціна товару, умови і терміни поставки товару, постачання товару покупцю здійснюється партіями на умовах погоджених сторонами відповідно до укладених сторонами Специфікацій.

Сторони домовились про те, що "партією товару" буде вважатися поставлена постачальником і прийнята покупцем кількість товару згідно однієї накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), якщо інше не погоджено сторонами в Специфікації цього Договору.

У відповідності до п. 3.1 Договору ціна товару, що поставляється за Договором, визначається та вказується сторонами на підставі Специфікації. У погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник при виготовленні та поставці товару. Постачальник має право приймати рішення про зміну цін на товар, що поставляється, на свій розсуд з обов`язковим письмовим обгрунтуванням причини зміни ціни на товар.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі -кредитор) та ОСОБА_1 (далі - поручитель), Приватним підприємством "Агрохімічна компанія" (далі- боржник) було укладено Договір поруки №ПР-АП-19-0094 від 12.11.2020 (далі - Договір поруки).

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником усіх своїх зобов`язань перед кредитором за Договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 та усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеного між кредитором і боржником (надалі іменується "зобов`язання") в повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи відшкодування вартості втраченої, зіпсованої продукції (засобів захисту рослин або насіннєвого матеріалу, тари) кредитора, сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків кредитора та відшкодування судових витрат.

У разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Згідно пунктів 3.1-3.2 Договору поруки передбачено, що у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину). Кредитор не зобов`язаний підтверджувати факт невиконання зобов`язання боржником. Вимога Кредитора вважатиметься достатньою для поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому кредитором вимогу в повному обсязі в строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору сторонами складена та підписана Специфікація №АП-19-0994Сп7 від 12.11.2020 до Договору на загальну суму 1364256,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 4 Специфікації постачальник зобов`язувався поставити товар у строк до 26.03.2021, а покупець зобов`язувався оплатити його: не пізніше 12.11.2020 - у розмірі 272851,20 грн; не пізніше 01.10.2021 - у розмірі 1091404,80 грн.

На виконання умов Договору постачальник поставив покупцю товар по видатковій накладній № АП-19-1159 від 25.03.2021 на загальну суму 1364256,00 грн.

Покупець повинен був оплатити отриманий товар в сумі 1364256,00 грн згідно видаткової накладної № АП-19-1159 від 25.03.2021 до 01.10.2021 включно.

01.10.2021 позивачем було надіслано поручителю письмову вимогу від 01.10.2021 № 215 в якій він вимагав сплатити суму боргу в розмірі 1091404,80 грн та штраф у розмірі 163710,72 грн в зв`язку з порушенням відповідачем 2 графіку оплати, що встановлений у Специфікації за Договором, що підтверджується копіями: накладної № 851 від 01.10.2021, опису вкладення на ім`я ОСОБА_1 та фіскального чеку від 01.10.2021.

В подальшому позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та відповідача 2 - Приватного підприємства "Агрохімічна компанія" 1 196 761,45 грн штрафних санкцій та нарахувань на суму основної заборгованості за договором поставки від 12.11.2020 № АП-19-0994, встановленої рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21, та відповідно до умов договору поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020, з яких: 316 658,74 грн пені, нарахованої за період з 30.11.2021 по 08.11.2022, 37 077,86 грн 40 % річних, нарахованих за період з 30.11.2021 по 30.12.2021, 843 024,85 грн 96 % річних, нарахованих за період з 31.12.2021 по 08.11.2022.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.03.2023 по справі № 927/851/22 присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Агрохімічна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Хімагромаркетинг" 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних; 17 951,42 грн витрат по сплаті судового збору. В частині заявлених вимог до ОСОБА_1 у позові відмовлено.

При вирішенні питання про солідарне стягнення з відповідачів пені та відсотків річних суд під час розгляду справи № 927/851/22 врахував, що порядок виконання зобов`язання поручителем встановлено розділом 3 договору поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020. Так, у відповідності до п. 3.1 та 3.2 вказаного договору поруки у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину). Вимога кредитора вважатиметься достатньою для поручителя підставою виконання зобов`язання на суму, вказану у такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів. Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому кредитором вимогу в повному обсязі у строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги. У позовній заяві позивач посилався на те, що відповідна письмова вимога була надіслана ним поручителю 01.10.2021. Копія вказаної вимоги та докази її направлення до матеріалів справи № 927/851/22 додані не були.

Разом з тим, в рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21, встановлено, що позивач звертався до ОСОБА_1 із вимогою від 01.10.2021 про сплату боргу у розмірі 1091404,80 грн та штрафу у розмірі 163710,72 грн. Із вимогами про сплату поручителем 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних позивач не звертався.

При розгляді даної справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За своєю правовою природою укладений між позивачем і третьою особою у справі Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 546, 547, 553, 554 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами частин 1 та 2 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи (відповідна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №910/9362/19).

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.5 Договору поставки покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 3 даного Договору та умов Специфікацій до Договору) й оплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 банківських днів (п.8.7 Договору поставки).

У п.8.4 Договору поставки сторони дійшли згоди щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, встановлених розділом 8 цього Договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане.

Як встановлено судом, оплата товару згідно договору поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 повинна була проведена покупцем до 01.10.2021. Оплати ж були проведені з порушенням строку розрахунків, а саме 22.02.2022 - 2584,38 грн, 22.02.2022 - 689,17 грн, 22.02.2022 - 4003,02 грн, 04.07.2022 - 150000грн, 27.09.2022 - 45454,55 грн., 21.11.2022 - 1071211,13 грн.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені і відсотків річних та встановлено, що розрахунок позивачем здійснено без урахування того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення нарахувань. А тому згідно проведеного судом розрахунку пеня підлягає нарахуванню в сумі 313977,30 грн, 96% річних - в сумі 837864,98 грн.

У відповідності до п.3.1 та 3.2 Договору поруки у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину). Вимога кредитора вважатиметься достатньою для поручителя підставою виконання зобов`язання на суму, вказану у такій вимогі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів. Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому кредитором вимогу в повному обсязі у строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Судом встановлено, що позивачем 12.12.2022 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу №117 від 09.12.2022 про сплату штрафних санкцій у розмірі 1196761,45 грн, яка отримана адресатом 16.12.2022, що підтверджується інформацією, яка міститься на сайті Укрпошти.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником усіх своїх зобов`язань перед кредитором за Договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 та усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеного між кредитором і боржником (надалі іменується «зобов`язання») в повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи відшкодування вартості втраченої, зіпсованої продукції (засобів захисту рослин або насіннєвого матеріалу, тари) кредитора, сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків кредитора та відшкодування судових витрат.

У разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до п. 6.1 Договору поруки, порука за цим договором припиняється з припиненням Зобов`язання. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання Зобов`язання не звернеться з вимогою до Поручителя.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки та договір поруки.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже зазначалось, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково, в частині стягнення пені в сумі 313977,30 грн, в частині стягнення 96 % річних в сумі 837864,98 грн, в частині стягнення 40% річних в сумі 37077,86 грн. В решті позову слід відмовити.

Заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про закриття провадження у дані справі з посиланням на прийняття Господарським судом Полтавської області рішення у справі № 927/851/22 з тим самим предметом та підставами позову, що й в даній справі судом відхиляється, оскільки було встановлено, що підставою виникнення у відповідача обов`язку сплати нарахованих процентів та пені в даній справі є пред`явлена позивачем вимога № 117 від 09.12.2022. В той час як у справі № 927/851/22, позивач посилався на направлення ОСОБА_1 письмової вимоги 01.10.2021, якій була надана оцінка судом під час розгляду справи № 927/1070/21. Тобто, підстави позову у даній справі різняться з підставами позову у справі № 927/851/22.

Судом також враховано, що до матеріалів справи не додано доказів виконання рішення суду у справі № 927/851/22.

В даному випадку позивачем реалізоване право передбачене статтею 543 Цивільного кодексу України на подання позову до одного з солідарних боржників, у зв`язку з невиконанням другим свого обов`язку.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 17833,80 грн.

Статтею 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється, зокрема за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з позовною заявою було заявлено вимогу майнового характеру, яка становила 1196761,45 грн. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 17951,42 грн згідно платіжної інструкції №1131 від 28.03.2023.

Оскільки суд прийняв зменшення позивачем позовних вимог, тому має місце нова ціна позову - 1188943,26 грн, за яку у відповідності до п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повинен складати 17834,14 грн.

Отже, сума переплати позивачем судового збору становить 117,28 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог заявлено клопотання про повернення суми надмірно сплаченого судового збору в сумі 117,28 грн.

Враховуючи вищевикладене позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір в сумі 117,28 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до ОСОБА_1 про стягнення 1196761,45 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (пр-т Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160, ) 313977,30 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 837864,98 грн 96 % річних та 17 951,42 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (пр-т Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160, ) з Державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030101) 117,28 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №1131 від 28.03.2023.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2023.

Суддя А.С.Сидоренко