ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. Справа № 910/12540/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
до Фізичної особи-підприємця Лєщина Олександра Олександровича (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про стягнення 102070,93 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Лєщина Олександра Олександровича (далі - відповідач) 102070,93 грн, з яких:

45428,96 грн - пені;

56641,97 грн - штрафу.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем строків поставки обумовленого договором № 213/В33/2022 від 17.05.2022 товару, за що умовами договору передбачено відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 наведену позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/12540/22; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію ухвали від 07.04.2023 про відкриття провадження у справі.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 008089/1, згідно з яким направлялась поштова кореспонденція.

Проте, надіслана на адресу відповідача копія ухвали від 07.04.2023 повернулась на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляду справи, а останні в розумінні вимог ст. 120, п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов (вх. № 10374 від 26.04.2023), в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на недоведеність позивачем факту прострочення поставки товару. Відповідач зазначає, що позивач не надавав його представнику або директору заявок на поставку товару в відповідні терміни, при цьому разом з позовною заявою позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо надсилання позивачем відповідачу відповідної заявки та вручення її уповноваженому представнику відповідача..

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 11241 від 05.05.2023) в якій наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач вказує на те, що відповідачу під час укладення договору на поставку товару були відомі строки поставки товару, і на виконання умов договору 03.06.2022 позивачем надано відповідачу заявку № 78/8/2-628 від 01.06.2022 про необхідність поставки товару в загальній кількості 50000,00 кг до 15.06.2022. В подальшому, 03.06.2022 відповідач засобами телефонного зв`язку підтвердив позивачу отримання заявки № 78/8/2-628 від 01.06.2022 засобами електронного поштового зв`язку, що підтверджується рапортом начальника відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії України старшого лейтенанта Онацького О. М. від 14.07.2022,. Проте, як зазначає позивач, товар, визначений заявкою № 78/8/2-628 від 01.06.2022 поставлений відповідачем з порушенням строків.

Відповідач надіслав до суду заперечення (вх. № 12936 від 23.05.2023), в яких наполягає на відмові у задоволенні позову, підтримує правову позицію, викладену у відзив на позов, та окремо звертає увагу суду на те, що саме позивач порушив умови договору, після чого застосовує штрафні санкції до відповідача. До заперечень відповідач надає нотаріально засвідчену заяву свідка відповідно до ст. 88 ГПК України, в якій вказано, що жодної заявки на поставку товару відповідачу від позивача не надходило.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 17.05.2022 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як учасником, укладено договір № 213/В33-2022 (далі за текстом договір; а. с. 11-16), за умовами якого учасник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити товари (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника @ukr.net, вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У випадку корегування інформації, яка зазначена в заявці, замовник має право здійснити таке корегування в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження про таке корегування вважається недійсним.

Згідно з п. 7.3 договору, за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи ненадання товарно-супровідних документів у термін, визначений у п. 5.7 договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

Згідно зі специфікацією № 1 до договору, до поставки в рамках договору належить наступний товар: Ікра кабачкова в кількості 50000 кг., на загальну суму 2890000 грн. (в т.ч. ПДВ).

Як свідчать матеріали справи, позивач склав заявку від 01.06.2022 (а. с. 18) до договору № 213/В33-2022 від 17.05.2022, в якій вказано місця поставки відповідачем товару за договором та згідно з якою датою поставки товару товароодержувачу є 15.06.2022.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору, ним 03.06.2022 на електронну пошту відповідача було надіслано сканкопію заявки № 78/8/2-628 від 01.06.2022 про необхідність поставки Товару в загальній кількості 50 000 кг до 15.06.2022.

Позивач вказує, що 03.06.2022 відповідач засобами телефонного зв`язку підтвердив позивачу отримання засобами електронного поштового зв`язку заявки від 01.06.2022 № 78/8/2-628 про необхідність поставки до 15.06.2022 Товару в загальній кількості 50 000 кг у відповідні місця постачання.

На підтвердження зазначених обставин, позивач надав Рапорт рапортом начальника відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів б/н від 03.06.2022.

Суд констатує, що згідно з даним рапортом, Начальник відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів повідомив Командира ВЧ НОМЕР_1 про те, що 03.06.2022 ФО-П Лещин Олександр Олександрович засобами телефонного зв`язку підтвердив отримання заявки військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2022 № 78/8/2-628 про необхідність поставки товару (Ікра кабачкова) в кількості 50 000 кг в строк до 15.06.2022 згідно договору від 17.05.2022 №213/ВЗЗ-2022, яка надсилалась засобами електронного поштового зв`язку.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору відповідач поставив відповідачу обумовлений договором товар, що підтверджується видатковими накладними: № 24 від 17.06.2022, № 29 від 30.06.2022, № 30 від 11.07.2022, № 26 від 18.07.2022, № 34 від 02.08.2022 та № 33 від 03.08.2022 (а. с. 20-25).

При зверненні до господарського суду з позовом у даній справі позивач стверджує, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором щодо поставки товару в обумовлений строк, оскільки не виконав їх в строк, визначений в заявці від 01.06.2022, тобто до 15.06.2022.

В зв`язку з допущеним простроченням позивач на підставі п. 7.3 договору нарахував відповідачу 45428,96 грн. пені та 56641,97 грн. штрафу.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 78/8/2-1804 від 11.10.2022 з вимогою про сплату 45428,96 грн пені та 56641,97 грн штрафу (а. с. 26-31).

Однак, зазначені вимоги відповідачем були залишені без задоволення.

Обставини щодо стягнення штрафних санкцій в примусовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Однак, відповідач заперечує проти заявленого позову, зазначає про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій, оскільки, як він стверджує, заявки позивача № 78/8/2-628 від 01.06.2022 з приводу поставки товару в конкретний строк на його адресу не надходило.

На підтвердження зазначених обставин, відповідачем надано заяву свідка від 16.05.2023 в порядку визначеному ст.. 88 ГПК України.

Суд констатує, що в даній заяві відповідач, як свідок, стверджує, що жодної заявки на поставку товару на його поштову або електронну адресу від позивача до нього не надходило.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 626-627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку, як вже зазначалося, на підставі п. 5.1 договору, дата та місце поставки відповідачем товару за договором зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника @ukr.net, вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку корегування інформації, яка зазначена в заявці, замовник має право здійснити таке корегування в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження про таке корегування вважається недійсним.

У випадку прострочення строків поставки товару наступають правові наслідки, визначені п. 7.3. договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

В якості доказу направлення та отримання відповідачем заявки від 01.06.2022 позивачем надано суду рапорт б/н від 03.06.2022, в якому зазначено про те, що 03.06.2022 ФОП Лєщин О. О. засобами телефонного зв`язку підтвердив отримання наведеної заявки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач факт отримання заявки від 01.06.2022 заперечує, вважає що зазначені обставини щодо надсилання заявки не доведені позивачем належними та допустимими доказами, та на їх спростування надав заяву свідка від 16.05.2023 в порядку визначеному ст.. 88 ГПК України.

Розглянувши надані сторонами докази на предмет належності та допустимості, суд зазначає наступне.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті вказаних вище положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів направлення заявки від 01.06.2022. Сам по собі наданий позивачем рапорт б/н від 03.06.2022 зазначені обставини безпосередньо не підтверджує. Інших доказів, які могли б у встановленому порядку підтвердити зазначені обставини (в т.ч. скрін-шот екрану щодо надсилання електронного листа на визначену електронну адресу, довідку відповідальної особи з цього приводу, телефонограму, заяву свідка, доказів надсилання листа на поштову адресу, тощо) позивачем суду не надано.

Крім того, надана відповідачем заява свідка від 16.05.2023, в якій відповідач, як свідок, стверджує, що він не отримував від позивача ні засобами електронного ні поштового зв`язку заявки від 01.06.2022, взагалі спростовують твердження позивача з цього приводу. Суд також враховує, що в заяві свідка від 16.05.2023 є застереження про те, що відповідача, як свідка, попереджено про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, в т. ч. положень ст. 384 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що з наданих позивачем доказів не вбачається своєчасного доведення до відповідача змісту заявки від 01.06.2022. Зазначене ж в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав стверджувати про порушення відповідачем вимог п. 5.1. договору щодо поставки товару в визначений строк, та відповідно про правомірність застосування позивачем правових наслідків, передбачених пунктом 7.3. договору у вигляді сплати відповідачем штрафних санкцій за допущені порушення.

За таких обставин, в задоволенні заявленого позивачем позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій слід відмовити.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак