ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023м. ДніпроСправа № 904/673/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участі секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про визначення нової ціни поставленої продукції, визначення загальної вартості поставленої продукції, зобов`язання виконати умови специфікації

Представники:

Від позивача: Маглиш Л.С., ордер серії АЕ № 1190462 від 02.04.2023, адвокат

Від відповідача: Нікуліна К.О., довіреність № 18/016-юр від 21.12.2022, представник

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Дніпроазот", в якому просить:

- визначити нову ціну поставленої 04.02.2022 продукції (п`ятиокись ванадія) у відповідності до видаткової накладної № 1/1 від 03.01.2023 у розмірі 1 472,35 грн. з ПДВ за 1 кг. Визначити загальну вартість поставленої у відповідності до видаткової накладної № 1/1 від 03.01.2023 продукції у кількості 800,00 грн. у розмірі 1 177 880,00 грн.;

- зобов`язати відповідача виконати умови п. 3 специфікації № 1 від 29.12.2021, яка є невід`ємною частиною договору № 774869 від 29.12.2021, підписати з боку Акціонерного товариства "Дніпроазот", направлені з супровідним листом № 03/К від 03.01.2023, документи, а саме: додаткову угоду, акт коригування вартості продукції, видаткову накладну, що є підтвердженням зміни ціни продукції, поставленої 04.02.2022 у відповідності до договору № 774 869 від 29.12.2021.

Ухвалою від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху.

23.02.2023 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21.03.2023.

13.03.2023 від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 14.03.2023 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Дніпроазот" відмовлено, у зв`язку із зайнятістю майданчиків для проведення відеоконференцій.

17.03.2023 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 17.03.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" відмовлено, у зв`язку із пропуском строку на подання даної заяви.

20.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечив.

21.03.2023 позивач в підготовче засідання не з`явився, направив клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі.

Також позивач зазначив про наявність поштового відправлення від відповідача на поштовому відділенні № 179 у м. Київ за юридичною адресою позивача та про неможливість його отримання у зв`язку із знаходженням керівних органів підприємства у м. Кам`янському.

Суд не прийняв заперечення позивача щодо неможливості отримання поштового відправлення від відповідача в м. Києві, оскільки жодного доказу в підтвердження цього не надано. Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача та попросити його направити документи на електронну пошту.

Відповідач в підготовчому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві.

Ухвалою суду від 21.03.2023 відкладено підготовче засідання на 10.04.2023 об 11:45год.

29.03.2023 від відповідача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про долучення копій документів.

Ухвалою суду від 31.03.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства "Дніпроазот" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

03.04.2023 від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 03.04.2023 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon.

07.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.04.2023 позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою від 10.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 27.05.2023. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 08.05.2023.

08.05.2023 позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою від 08.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.06.2023.

05.06.2023 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті позовних вимог.

Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05.06.2023 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем п.п. 2,3 специфікації № 1 від 29.12.2021 до договору № 774869 від 29.12.2021 в частині визнання нової ціни отриманої за договором продукції, оскільки згідно положень даної специфікації ціна продукції підлягає перерахуванню у разі зміни офіційного курсу гривні до Євро.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначив, що відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2022 у справі №904/3402/22 для повної оплати продукції за спірним договором на користь позивача з відповідача стягнуто 932 608, 00 грн. - основного боргу, 123 581,20 грн. - інфляційних втрат, 16 633,64 грн. - 3% річних та 16 092,34 грн. витрат по сплаті судового збору.

При цьому, відповідач наголошує, що при розгляді справи № 904/3402/22 позивач не вимагав від відповідача жодної зміни ціни продукції чи перерахунку вартості поставленої продукції, чи підписання певних документів за договором чи визначення іншої цін продукції, у тому числі з застосуванням умов специфікації чи договору.

Відповідач вказує, що виконавче провадження № 70620782 з примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2022 у справі №904/3402/22 було закінчено 30.12.2022 у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі.

Таким чином, на думку відповідача, у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення у справі № 904/3402/22 договір в частині оплати продукції, передбаченої специфікацією, був виконаний відповідачем у повному обсязі. Заборгованість за поставлену по договору продукцію у відповідача перед позивачем відсутня.

Крім того, відповідач вважає, що, відповідно до умов договору, можливість розгляду питання про зміну ціни продукції у відповідності до умов специфікації нерозривно пов`язане зі здійсненням факту оплати відповідачем продукції та вчиненням позивачем встановлених умовами договору та специфікації дій (оформлення та надання відповідних і належних документів).

Також відповідач зазначає, що у випадку збільшення вартості продукції, яка включає також і податок на додану вартість, мають здійснюватися і відповідні податкові зобов`язання сторін.

Відповідач вважає, що позивач не склав та не надав йому розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №1 від 04.02.2022, оформлений згідно вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства, у тому числі з дотриманням умов щодо його реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Станом на 09.03.2023 жодних розрахунків коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №1 від 04.02.2022 не зареєстровано.

Відповідач наголошує, що листом №55/01-6 від 16.01.2023 повідомив позивача про відмову від зміни ціни продукції, у тому числі в зв`язку з недотриманням останнім п.п. 2 та 3 Специфікації.

Даний лист про відмову від зміни ціни продукції був направлений позивачу на його адресу.

Також відповідач вважає, що п. 3 специфікації встановлені зобов`язання саме для позивача, які він має вчинити для порушення питання про зміну ціни продукції, а не для відповідача.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач наполягає на виконанні п. 3 специфікації, оскільки направив відповідачу всі необхідні документи.

Доводи відповідача щодо невиконання обов`язку складання розрахунку корегування податкової накладної під час (в момент) складання акту коригування вартості продукції за договором поставки №774869 від 29.12.2021 спростовується тим, що такий обов`язок не передбачений жодною нормою Податкового кодексу України.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ПОЗИВАЧА.

Відповідач наголосив, що оплата продукції була здійснена двома платежами: 29.12.2022 на суму 222 110,74 грн та 30.12.2022 на суму 710 497,26 грн. Отже, перерахунок потрібно було робити із застосуванням курсу гривні до євро станом на ці дати, а не на 30.12.2022, як це зробив позивач.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є наявність підстав для визначення нової ціни поставленої 04.02.2022 продукції (п`ятиокись ванадія) у відповідності до видаткової накладної № 1/1 від 03.01.2023 у розмірі 1 472,35 грн. з ПДВ за 1 кг та зобов`язання відповідача виконати умови п. 3 специфікації № 1 від 29.12.2021, яка є невід`ємною частиною договору № 774869 від 29.12.2021, підписати з боку Акціонерного товариства "Дніпроазот", направлені з супровідним листом № 03/К від 03.01.2023, документи, а саме: додаткову угоду, акт коригування вартості продукції, видаткову накладну, що є підтвердженням зміни ціни продукції, поставленої 04.02.2022 у відповідності до договору № 774 869 від 29.12.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (Постачальник) та Акціонерного товариства "Дніпроазот" (Покупець) укладений Договір поставки № 774869 від 29.12.2021, згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до основного Договору, а Покупець зобов`язався прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку та строки, передбачені Договором.

29.12.2022 сторонами було укладено Специфікацію № 1 на поставку продукції, а саме - «п`ятиокис ванадію» у кількості 800,00 кг, на загальну суму 932 608,00 грн.

Згідно з видатковою накладною № 1 від 04.02.2022 Постачальник здійснив поставку продукції Покупцю на загальну суму 932 608,00 грн.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що Покупець зобов`язаний оплатити поставлену йому продукцію протягом 60 календарних днів від дати поставки продукції та отримання її Покупцем.

У зв`язку з невиконанням Покупцем умов договору ТОВ "Рандекс Україна" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом щодо стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" суми заборгованості у розмірі 932 608,00 грн. та штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2022 по справі № 904/3402/22 позовні вимоги ТОВ "Рандекс Україна" задоволені у повному обсязі, стягнуто з відповідача 932 608,00 грн. - основного боргу, 123581,20 грн. - інфляційних втрат, 16633,64 грн. - 3% річних, 16092,34 грн. - витрат по сплаті судового збору.

21.12.2022 на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2022 видано наказ, який фактично виконано у примусовому порядку 29.12.2022 Приватним виконавцем Селезневим М.О. під час примусового виконання виконавчого провадження № 70620782.

Позивач зазначає, що п.2 Специфікації № 1 від 29.12.2021 року передбачена зміна ціни на продукцію у разі зміни офіційного курсу гривні до Євро (EUR). У разі, якщо офіційний курс гривні до Євро (EUR), встановлений Національним банком України на дату оплати Покупцем продукції, зміниться (у бік збільшення або зменшення) відносно офіційного курсу тривні до Євро (EUR), встановленого Національним банком України станом на 29.12.2021, ціна продукції підлягає перерахуванню у порядку, передбаченому пунктом другим та третім Специфікації № 1 від 29.12.2021, та протоколом розбіжностей від 21.01.2022, які є невід`ємними частинами договору №774869 від 29.12.2021.

Курс НБУ станом на 29.12.2021 було встановлено на рівні 30,8401 грн. за 1 Євро, проте, станом на дату оплати товару (30.12.2022) курс НБУ встановлено на рівні 38,951 грн, за 1 Євро.

Порядок узгодження нової ціни продукції врегульовано пунктами другим та третім специфікації № 1 від 29.12.2021.

На виконання умов пункту третього з урахування протоколу розбіжностей від 21.01.2022року, позивачем 03.01.2023 складено та підписано додаткову угоду до договору, умовами якої визначено нову ціну продукції, акт корегування вартості поставленої продукції, рахунок на сплату різниці між попередньої та нової ціною продукції та інші, передбачені цім пунктом документів.

Супровідним листом № 03/к від 03.01.2023, фактично відправленим 04.01.2023 позивач направив оригінали документів для підписання з боку відповідача на його поштову адресу - 51909 Дніпропетровська область м. Кам`янське абонентська скринька № 1 з повідомленням про вручення.

Також, документі були відправлені на офіційну електрону адресу AT «ДНІПРОАЗОТ»,

Термін підписання додаткових угод та інших документів стороною, яка отримала пропозицію, що передбачає та пропонують зміну умов договору основним договором не врегульовано.

Станом на 30.01.2023 ні на офіційну пошту Позивача, ні на поштову адресу Позивача у відповідності до відомостей з ЄДРЮОФОП та ГФ результатів розгляду пропозиції стосовно належного виконання пункту третього специфікації № 1 до договору № 774869 від 29.12.2021 не надано.

Позивач вважає, що термін своєчасної відповіді на пропозицію з урахуванням терміну на відправку поштових відправлень сплинув 30.01.2023.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому дослідження факту наявності охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду з відповідним позовом повинно здійснюватися у взаємозв`язку з визначенням, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного інтересу тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного охоронюваного законом інтересу позивача, який, в свою чергу, не повинен суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або охоронюваного законом інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права або охоронювані законом інтереси особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави- учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

В даному випадку позивач просить суд визначити нову ціну поставленої 04.02.2022 продукції (п`ятиокись ванадія) у відповідності до видаткової накладної № 1/1 від 03.01.2023 у розмірі 1 472,35 грн. з ПДВ за 1 кг. Визначити загальну вартість поставленої у відповідності до видаткової накладної № 1/1 від 03.01.2023 продукції у кількості 800,00 грн. у розмірі 1 177 880,00 грн.

Однак, визначення судом нової ціни фактично є втручанням в господарську діяльність сторін, такі вимоги не можуть бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі, оскільки вимогами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як встановлення певних фактів, дані вимоги можуть встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення як елемент оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Спосіб захисту порушеного права має бути спрямований на реальне відновлення порушеного права. При цьому, перша вимога сама по собі не здатна відновити право позивача у разі її задоволення судом.

Щодо другої вимоги позивача про зобов`язання відповідача виконати умови п. 3 специфікації № 1 від 29.12.2021, яка є невід`ємною частиною договору № 774869 від 29.12.2021, підписати з боку Акціонерного товариства "Дніпроазот", направлені з супровідним листом № 03/К від 03.01.2023, документи, а саме: додаткову угоду, акт коригування вартості продукції, видаткову накладну, що є підтвердженням зміни ціни продукції, поставленої 04.02.2022 у відповідності до договору № 774 869 від 29.12.2021,суд зазначає наступне.

Норми законів не передбачають такого способу захисту прав, як зобов`язання підписання додаткової угоди до договору, актів виконаних робіт, видаткових накладних.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Отже, суд констатує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки задоволення позову, не призведе до поновлення його прав та законних інтересів.

Водночас суд зазначає, що у цьому випадку належним способом захисту порушеного права позивача могла бути вимога про визнання укладеною додаткової угоди до Договору поставки № 774869 від 29.12.2021, при розгляді якої судом будуть встановлені певні юридичні факти.

Неправильно обраний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених обставин (аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №916/1668/18).

Таким чином, зважаючи на те, що звертаючись до суду з позовом, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" до Акціонерного товариства "Дніпроазот" про визначення нової ціни поставленої продукції, визначення загальної вартості поставленої продукції, зобов`язання виконати умови специфікації відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.06.2023.

Суддя Н.Г. Назаренко