СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Харків Справа № 922/2411/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М. , суддя Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (вх.№391Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2023 (суддя О.О.Присяжнюк) у справі №922/2411/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс", Київська область, м. Біла Церква,

до Комунального підприємства "Харківський метрополітен", м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківський метрополітен", в якому просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" 143 515.94 (сто сорок три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. 94 коп., з яких: -сума основного боргу - 139 980.00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп.,

-сума пені - 997,12 (дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 12 коп.,

-сума інфляційних втрат - 2 239,68 (дві тисячі двісті тридцять) грн. 68 коп.,

-сума 3 % річних - 299,14 (двісті дев`яносто дев`ять) грн. 14 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" 2 481,00 грн. судового збору.

Вимоги позивача обґрунтовані порушенням боржником грошових зобов`язань за договором закупівлі № 154-11МТП від 30.11.2021.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Харківський метрополітен" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" 139 980.00 грн. основного боргу, 882,07 грн., пені, 3% річних у розмірі 264,62 грн., інфляційних втрат в сумі 2 239,68грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Комунальне підприємство "Харківський метрополітен" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що наявна у матеріалах справи видаткова накладна №3269 від 30.12.2021 не підписана зі сторони КП «Харківський метрополітен», що виключає можливість сприймання такої накладної у якості доказу, який достеменно підтверджує дату фактичну отримання товару. Зазначає, що за відсутності підписаної сторонами видаткової накладної, в силу п.п. 2.5 та 4.3 Договору, передбачений Договором строк для оплати товару у 20 банківських днів не розпочав свій перебіг, що проігноровано судом першої інстанції.

Посилається, що всупереч положенням податкового законодавства позивачем не надано до суду квитанції про подання на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 353 від 30.12.2021, як і не надано квитанції про прийняття такої податкової накладної, що свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що згадану податкову накладну направлено та зареєстровано в ЄРПН.

02.03.2023 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/2411/22 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 у справі №922/2411/22 апеляційну скаргу залишено без руху. Встановлено КП "Харківський метрополітен" десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі.

27.03.2023 від комунального підприємства "Харківський метрополітен" надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 06.03.2023. До вказаного клопотання апелянт додав платіжну інструкцію №3271 від 15.03.2023 на суму 3721,30 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 у справі №922/2411/22 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою комунального підприємства "Харківський метрополітен" на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22. Витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №922/2411/22.

Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги комунального підприємства "Харківський метрополітен" на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

07.04.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2411/22.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" надіслало відзив на апеляційну скаргу (вх.№4987 від 04.05.2023), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023, у зв`язку з виходом у відставку судді Гези Т.Д., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.

Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (надалі - Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством "Харківський метрополітен" (надалі - Відповідач, Покупець) укладено договір про закупівлю №154-11/МТП від 30.11.2021 року.

Товар поставляється окремими партіями відповідно до письмової заявки Покупця (п. 1.3 Договору).

Згідно п. 2.5. Договору №154-11/МТП від 30.11.2021 (надалі - Договір) Покупець здійснює оплату заявленої партії товару протягом 20 (двадцяти) банківських днів після фактичного отримання товару у відповідності до п. 4.3 даного Договору.

Згідно п. 3.4. Договору, приймання товару по якості і кількості здійснюється відповідно до вимог Інструкцій про порядок приймання товарів виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання по кількості і якості №П6 від 15.06.1965, №П-7 від 25.04.1966 р.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент підписання Сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної та отримання усіх супровідних документів від Постачальника.

Як вказує позивач у позові, на підставі Договору про закупівлю № 154-11/МТП від 30.11.2021 року (надалі - Договір) товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (надалі - позивач, постачальник) було поставлено Комунальному підприємству "Харківський метрополітен" (надалі - відповідач, покупець) товар на загальну суму 139 980,00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 3269 від 30 грудня 2021 року.

Позивач зазначає, що фактично товар було отримано відповідачем 30.12.2021, про що свідчить дата видаткової накладної №3269. Однак, відповідач проігнорував зобов`язання з підписання та повернення Позивачу видаткової накладної.

Вказує, що належним чином складена податкова накладна №353 від 30.12.2021 була своєчасно подана на реєстрацію в ЄРПН та зареєстрована.

Відтак, позивач зазначає, що зважаючи на дату поставки розрахунок за отриману партію товару повинен був бути здійснений Покупцем у строк по 28.01.2022. Але Покупець всупереч умовам Договору розрахунку не здійснив.

22.09.2023 позивач надіслав на адресу відповідача з письмову вимогу за вих. №1375/09 від 19.09.2022 про сплату боргу в сумі 139 980.00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідачем не було своєчасно повернуто підписаної з його боку видаткової накладної №3269 від 30.12.2021, позивач разом з вимогою надіслав відповідачу два примірники видаткової накладної, які просив підписати та один примірник повернути.

02.11.2022 відповідач надав відповідь від 25.10.2022 року №09/1007/01-09 на вимогу, у якій, посилаючись на наслідки військової агресії російської федерації проти України, повідомляє про тимчасову відсутність фінансової можливості виконати грошове зобов`язання, вказує на безпідставність нарахування пені та обіцяє при покращенні фінансового стану виконати грошові зобов`язання за договором. Видаткову накладну №3269 від 30.12.2021 року, підписану зі свого боку відповідач не повернув.

Внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань прострочена заборгованість КП Харківський метрополітен перед ТОВ Валтекс становить 139980.00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Враховуючи вищенаведені обставини та те, що відповідачем не було сплачено заборгованість за поставлений товар, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд визнав їх обґрунтованими та доведеними.

Судова колегія, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з положеннями статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Тобто, зі змісту ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Із фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач свої обов`язки з оплати поставлено товару належним чином не виконав та що станом на час звернення до суду з позовом заборгованість відповідача складала 139 980.00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., докази оплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18 вказав, що у разі дефектів первинних документів або невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

З огляду на зазначене, місцевий суд виснував, що наявна у матеріалах справи видаткова накладна №3269 від 30.12.2021, є належним доказом факту здійснення поставки за Договором про закупівлю №154-11/МТП від 30.11.2021, а відповідно і факту виникнення у відповідача зобов`язань з оплати товару відповідно до умов спірного Договору.

Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що спірна видаткова накладна №3269 від 30.12.2021 є належним доказом.

З цієї видаткової накладної №3269 від 30.12.2021 вбачається, що на ній відсутній підпис відповідача.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.5 зазначеного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За абз. 3 п. 2.4 вказаного Положення неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п. 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання (п. п. 2.15, 2.16 Положення).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутні підстави приймати до уваги спірну видаткову накладну на підтвердження здійснення господарської операції.

Щодо наданої позивачем податкової накладеної, колегія суддів зазначає про таке.

Верховний Суд у справі №915/878/16 зазначив, що судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося, чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.

Суд першої інстанції в цій справі встановив, що позивач відобразив господарську операцію з поставки товару відповідачу у податковій звітності, реєструючи податкову накладну.

У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зроблений в постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пункті 9.2. постанови від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 конкретизувала висновок колегії суддів Касаційного господарського у складі Верховного Суду, викладений у пункті 44 постанови від 28.08.2020 зі справи №922/2081/19 таким чином: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідач заперечує факт поставки йому товару. Обставин сформування податкового кредиту в межах розгляду цієї матеріалами справи не підтверджено. Позивач, який доводить факт поставки, надав власні податкові накладні, які не можуть свідчити про вчинення відповідачем юридично значимих дій з визнання господарської операції.

Крім того, відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом а) пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2. статті 198 ПК України).

Тобто право платника (відповідача, покупця) на віднесення сум податку до податкового кредиту виникло у нього з моменту перерахування ним коштів (у цьому випадку попередньої оплати) постачальнику (Підприємству). Лише такі дії, за відсутності інших доказів у справі, зокрема, первинних бухгалтерських документів, не можуть підтверджувати реальності господарської операції з отримання товару.

Відтак, у суду відсутні підстави враховувати податкову звітність самого лише позивача.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено таке.

22.09.2022 позивач направив відповідачу письмову вимогу за вих.№1375/09 від 19.09.2022 року про сплату боргу в сумі 139 980.00 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. (т.1 а.с. 13-14).

Відповідач направив позивачу відповідь від 25.10.2022 року №09/1007/01-09 на вимогу, у якій, посилаючись на наслідки військової агресії російської федерації проти України, повідомляє про тимчасову відсутність фінансової можливості виконати грошове зобов`язання, вказує на безпідставність нарахування пені та повідомив позивача, що зобов`язання за договором закупівлі буде виконано при покращенні фінансового стану. (т.1 а.с. 12)

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 10.09.2019 у справі №916/2403/18.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що відповідач у своїй відповіді на вимогу позивача визнав заборгованість за договором закупівлі.

Колегія суддів наголошує, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Наведена судом обставина щодо визнання відповідачем боргу є підставою для задоволення позовних вимог, а заперечення відповідачем цього факту вже під час судового розгляду свідчить про його суперечливу поведінку.

Щодо вимог позивача про стягнення пені - 997,12 (дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 12 коп., інфляційних втрат - 2 239,68 (дві тисячі двісті тридцять) грн. 68 коп., 3 % річних - 299,14 (двісті дев`яносто дев`ять) грн. 14 коп. колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові, а також у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з п. 5.2. Договору у разі порушення строків оплати за п. 2.5. Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Розрахунок суми пені, суми інфляційних втрат та суми 3% річних додано до позовної заяви. Колегія суддів встановила, що розрахунок проведено за період з 29.01.2022 року (перший день прострочки виконання грошового зобов`язання) по 23.02.2022 року (день, що передує дню повномасштабного вторгнення російської федерації).

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично товар було отримано 30.12.2021.

Отже, прострочення оплати вартості товару відповідно до п. 4.3 Договору, починається з 31.12.2021 (20 календарних днів).

Відтак, враховуючи наданий до суду першої інстанції контррозрахунок відповідача та те, що останнім 20 банківським днем є 31.01.2022, нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат повинно здійснюватися не з 29.01.2022, а з 01.02.2022.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 882,07 грн. грн. пені, 3% річних у розмірі 264,62 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат колегія суддів визнає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 2 239,68грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Частинами 1, 2, 4 статті 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Суд першої інстанції при вирішенні цієї справи не надав належної оцінки доказам у справі, а саме видатковій та податковій накладним, а тому його висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тобто висновок місцевого господарського суду щодо кінцевого результату вирішення спору є правильним, рішення Господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22 підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.2 ч.1 ст.275, ч.4 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Харківський метрополітен" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2023 у справі №922/2411/22 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 05.06.2023.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко