номер провадження справи 9/73/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 Справа № 908/733/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Дочірнього підприємства «ФМ ЛОЖІСТІК ДНІПРО», (08330, Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул.Незалежності, буд. 2/2)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ», (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72, кабінет 5)

про стягнення суми 78180,00 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «ФМ ЛОЖІСТІК ДНІПРО» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» суми 78180,00 грн основного боргу за договором № МД-286 про надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом та транспортно-експедиційного обслуговування від 01.01.2022.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.03.2023 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/733/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 14.03.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/733/23, присвоєно номер провадження 9/73/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано надати відзив з документальним обґрунтуванням протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше ніж у строк до 05.04.2022.

28.03.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що на думку відповідача, даний спір не підсудний Господарському суду Запорізької області. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилався на те, що не дивлячись на зазначення позивачем у позові про технічну помилку в Актах виконаних робіт на договір №АП-274 від 20.05.2020, послуги з перевезення надавались саме за цим договором (№АП-274 від 20.05.2020). Пунктом 7.2 договору №АП-274 від 20.05.2020 сторонами узгоджено, що спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов`язань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група», рішення якого є остаточним та обов`язковим для Сторін та підлягає виконанню Сторонами у строки, що вказані в рішенні суду. Також зауважив, що позовні матеріали не містять доказів того, що спірні послуги надавались у відповідності до умов та на підставі договору №МД-286 від 01.01.2022. З урахуванням викладеного просив позов залишити без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Судові витрати покласти на позивача.

Суд, розглянувши клопотання відповідача, не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ст. 12 Закону України «Про третейські суди»).

Втім, аналізуючи наявні у справі матеріали, зокрема, наданий позивачем договір №АП-274 про надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом та транспортно-експедиційного обслуговування від 22.05.2020, суд дійшов висновку про безпідставність посилання відповідача на умови цього договору, якими сторонами було узгоджено порядок вирішення спорів, оскільки умови цього договору в силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України є припиненими. Суд дійшов такого висновку враховуючи те, що в п. 10.1 договору №АП-274 від 22.05.2020 сторонами узгоджено термін його дії, а саме до 31.01.2021 року. Застережень щодо його подальшої пролонгації, даний договір не містить. Таким чином, зазначений договір припинив свою дію у зв`язку з закінченням терміну його дії. Крім того, наявні документи свідчать про існування іншого правочину - договору №МД-286 від 01.01.2022, умовами якого сторони узгодили порядок вирішення спорів - відповідно до норм матеріального та процесуального права України в господарських судах України. За таких обставин, позивач, враховуючи склад сторін та предмет спору, правомірно та у відповідності до приписів діючого законодавства звернувся за захистом порушеного свого права та законних інтересів до Господарського суду Запорізької області.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - відмовлено.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позові, які мотивовані наступним. На підставі укладеного договору № МД-286 від 01.01.2022 про надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом та транспортно-експедиційного обслуговування, позивачем надано відповідачу послуги з перевезення вантажу, про що свідчать Акти про надання послуг за період з 01.02.2022 по 25.02.2022 включно та товарно-транспортні накладні, повний перелік яких наведено у позовній заяві. Відповідачем надані послуги не оплачені. У зв`язку з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 78180,00 грн. основного боргу. В тексті позову позивачем звернуто увагу на те, що в актах приймання-передачі наданих послуг помилково було зазначено посилання на попередній договір №АП-274 від 20.05.2020. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 599, 610, 611, 901, 929 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов суду не подав.

Із змісту ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України справу розглянуто 05.06.2023. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2022 року Дочірнє підприємство «ФМ ЛОЖІСТІК ДНІПРО» (виконавець, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (замовник, відповідач у справі) уклали договір №МД-286 про надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом та транспортно-експедиційного обслуговування (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених Договором, Виконавець бере на себе зобов`язання на підставі Заявки Замовника доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж (згідно із товарно-супровідними документами) з місця відправлення до пункту призначення та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі Вантажоодержувача, або виконати за винагороду доручення Замовника по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та/або за її межами (міжнародним напрямкам), а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за надання послуг з перевезення вантажу, транспортно-експедиційного обслуговування та послуги страхування вантажу під час здійснення перевезення (якщо вони надавались окремо від транспортно-експедиційного обслуговування), погоджену Сторонам.

Також Виконавець у разі наявності домовленості сторін бере на себе зобов`язання здійснювати тривалі перевезення з метою доставки визначеного Сторонами об`єму та виду вантажу з встановлених Договором пункту відправлення та пункту призначення у встановлений сторонами строк.

Згідно з п. 3.3 договору оплата вартості наданих послуг Виконавця здійснюється Замовником протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання належним чином оформлених документів, а саме: оригіналу товарно-транспортної накладної (ТТН) або електронної ТТН, з підписом Вантажоодержувача, завіреним печаткою або штампом, відповідними відмітками про одержання вантажу, акту виконаних робіт на даний випадок перевезення та організації перевезення вантажу, податкової накладної по даній послузі, оригіналу рахунку.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що виконавець зобов`язаний надіслати на електронну пошту Замовника ІНФОРМАЦІЯ_1 скан-копію рахунку-фактури, реєстр перевезень по формі згідно додатку №5, скан-копію товарно-транспортної накладної (або міжнародного товарно-транспортного документа СМR/ТІR-САRNET) та акту приймання-передачі наданих послуг одразу по факту надання послуг, але не пізніше ніж протягом 2-х (двох) робочих днів з моменту надання послуг. В актах виконаних робіт Виконавець зобов`язаний зазначати номер та дату № ТТН/СМR, маршрут перевезення вантажу, номер транспортного засобу, ПІБ водія. Оригінали рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (або міжнародного товарно-транспортного документа СМR/ТІR-САRNET) та акту приймання-передачі наданих послуг Виконавець зобов`язаний надати Замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів після фактичного виконання ним своїх обов`язків за Договором з приводу надання послуг.

При погодинній роботі на території комбінатів/заводів Виконавець повинен надсилати ТТН (маршрутні листи) протягом 1 доби.

У випадку, якщо Виконавець у визначений цим пунктом Договору строк не надасть Замовнику зазначені документи, оформлені належним чином або не надасть мотивованих зауважень до їх змісту, відповідні документи вважаються такими, що підписані з боку виконавця без зауважень, та вважаються підписаними з боку Виконавця, навіть якщо на них є лише підпис з боку Замовника.

Відповідно до п. 5.1 договору з метою оптимізації документообігу між Сторонами, підвищення рівня збереження та захисту переданих документів та інформації, що міститься в них, Сторони домовились, що мають право оформлювати/підписувати наступні документи: Заявки та Акти приймання-передач і наданих послуг (надалі - Документи) в електронному вигляді, як електронні документи у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Сторони дійшли згоди про впровадження та організацію Системи електронного обміну Документами в електронному вигляді (надалі - ЕDІ), завірені за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженими особами Сторін, який складається з відкритого та особистого ключів (надалі - ЕП).

Електронний цифровий підпис та посилений сертифікат відкритого ключа, що його підтверджує, видані відповідно до вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» до набрання чинності Законом України «Про електронні довірчі послуги», можуть використовуватись Сторонами відповідно як кваліфікований електронний підпис та кваліфікований сертифікат електронного підпису до закінчення строку дії посиленого сертифіката відкритого ключа, але не пізніше двох років з дня набрання чинності Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Сторони домовилися про обмін електронними документами, при цьому, документи, що відправлені по ЕDІ, завірені ЕІІ уповноважених осіб мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для Сторін, і можуть бути представлені до суду в якості належних доказів. Всі документи, передані по ЕDІ, визнаються рівнозначними документам на паперовому носії. Підтвердження руху документів по ЕDІ (відправлення, отримання, прочитання, доставка тощо) вважається легітимним, і є фактом підтвердження прийому-передачі таких документів уповноваженими особами Сторін, і не вимагає додаткового доказування. При виникненні суперечок, розбіжностей і конфліктів, всі електронні документи, направлені за допомогою сертифікованого провайдера- ЕDІ є незаперечними доказами. Всі випадки неотримання або отримання в спотвореному вигляді вважаються нікчемними, якщо Стороною не буде наданий документ від ЕDІ-провайдера, що підтверджує відсутність документа в системі ЕDІ або неотримання документа іншою Стороною (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору строк його дії до 31 грудня 2022 року.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 11.2 договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання положень про електронний документообіг та порядку розрахунків за Договором, Позивач надіслав електронні примірники та оригінали всіх перелічених у п. 3.3. Договору документів на адресу Відповідача, по наступним актам надання послуг та товарно-транспортним накладним:

акт приймання-передач і наданих послуг № 44-000829 від 01.02.2022 р.

товарно-транспортна накладна №21842163 від 29.01.2022 р.

акт приймання-передачі наданих послуг № 44-001033 від 02.02.2022 р.

товарно-транспортна накладна № 21850025 від 31.01.2022 р.

акт приймання-передачі наданих послуг №44-001429 від 16.02.2022 р.

товарно-транспортна накладна № 21900599 від 14.02.2022 р.

акт приймання-передачі наданих послуг №44-001430 від 16.02.2022 р.

товарно-транспортна накладна № 21926399 від 14.02.2022 р.

акт приймання-передачі наданих послуг № 44-001993 від 23.02.2022 р.

товарно-транспортна накладна № 21981770 від 22.02.2022 р.

акт приймання-передачі наданих послуг № 44-002795 від 25.05.2022 р.

товарно-транспортна накладна № 21952179 від 23.02.2022 р.

Всього, згідно з наведеними актами, позивачем відповідачу надані послуги на загальну суму 78180,00 грн.

У позовній заяві позивач зазначив, що претензій або зауважень щодо наданих послуг чи документів від відповідача не надходило.

Проте відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг з перевезення не виконав.

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача претензії з вимогою про погашення заборгованості за надані послуги з перевезення (претензія №197 від 14.09.2022 та №306 від 20.01.2023). До претензії були додані акти приймання-передачі наданих послуг та товарно-транспортні накладні.

Вимоги позивача, що викладені в цих претензіях, залишені відповідачем без реагування, борг в добровільному порядку не погашено.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за договором №МД-286 від 01.01.2022, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми 78180,00 грн. основного боргу за отримані послуги.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення зобов`язань (цивільних прав та обов`язків) є, зокрема, договір. Зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 цього Кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Як встановлено судом вище, позивачем в період з лютого 2022 по травень 2022, відповідно до наведених вище актів, надані відповідачу послуги на загальну суму 78180,00 грн.

Відповідно до змісту цих актів Замовник (відповідач) претензій щодо наданих послуг не мав.

Відповідач відзив не надав, позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми основного боргу за надані за договором послуги не спростував, доказів виконання зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг суду не надав.

Посилання відповідача на те, що послуги надавалися на підставі умов договору №АП-274 від 20.05.2020 суд відхилив при оцінці доводів, викладних у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду. Суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», прийняв до уваги посилання позивача про наявність неістотних недоліків у складанні первинних документів, а саме -посилання на договір, який припинив свою дію, оскільки помилковість зазначення іншого номеру правочину не є підставою для невизнання господарської операції.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 78180,00 грн. основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ», (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72, каб. 5) на користь Дочірнього підприємства «ФМ ЛОЖІСТІК ДНІПРО», (08330, Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул. Незалежності, буд. 2/2) суму 78180 (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят) грн. 00 коп. заборгованості та суму 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 05.06.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва