РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2023Справа № 910/2490/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест"

до 1. Фонду державного майна України

2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Державного підприємства "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім"

про визнання права на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації та зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача: Озеров О.С.

від відповідача 1: Хайновський О.О.

від відповідача 2: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про:

- визнання права на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації, на державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ,-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "А1-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м;

- зобов`язання Фонду державного майна України внести зміни до Наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 року №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році", включити (доповнити), а саме приватизувати державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. " АІІІ-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "АІ-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях було укладено договір оренди нерухомого державного майна. Орендарем було здійснено невід`ємні поліпшення об`єкта оренди. З огляду на здійснення невід`ємних поліпшення нерухомого майна, на думку позивача, у останнього виникло право на викуп орендованого майна у порядку Закону України "Про приватизацію державного комунального майна".

Ухвалою від 22.02.2023 позов залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.03.2023 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 07.03.2023 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 05.04.2023; залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Державне підприємство "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім".

Відповідач 1 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що спірний об`єкт є складовою частиною єдиного майнового комплексу, включеного наказом Фонду державного майна України №1269 від 29.07.2020 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від №1547 від 28.12.2019 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", що, на думку вказаного учасника судового процесу, вказує на те, що Фондом не було відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" , а отже, його права не є порушеними, що виключає можливість задоволення позову. До того ж, відповідачем 1 наголошено, що згідно п.6.4 договору оренди орендар не має права на приватизацію орендованого майна.

Відповідач 2 у відзиві проти задоволення позовних вимог також заперечував з посиланням на те, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставин порушення своїх прав з боку відповідача 2.

05.04.2023 розгляд справи відкладено на 26.04.2023.

26.04.2023 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023.

17.05.2023 судом було відкладено розгляд справи по суті на 07.06.2023.

Представником позивача у судовому засіданні 07.06.2023 було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача 1 проти задоволення позову заперечено.

Представники відповідача 2 та третьої особи у судове засідання 07.06.2023 не з`явились, проте, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №080 та №072.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка відповідача 2 та третьої особи не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 07.06.2023.

В судовому засіданні 07.06.2023 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого державного майна, за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме будівлі в літ."А"-1" загальною площею 214,5 кв.м, будівлі літ."А"-4" загальною площею 2711,9 кв.м та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м (познач. №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (познач. №№1; 18; 39; 55) сумарною площею 5057,29 кв.м (реєстровий №00150113.1 КДЮЮРБ004; №00150113.1.КДЮЮРБ002; №00150113.1.КДЮЮРБ001), яке знаходиться за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8, (далі майно), що перебуває на балансі ДП "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" (балансоутримувач).

Будівлі та нежитлові приміщення в будівлях (майно) належать на праві державної власності і перебувають у повному господарському віданні Державного підприємства "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 05.08.2005 на підставі розпорядження №878 від 05.08.2005 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, зареєстрованого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.09.2005, реєстраційний номер 11947307. Право власності зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.08.2018 Юріяком М.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, номер запису про право власності 27372954, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою 07.08.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 133488570. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вартість визначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна експерта-оцінювача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Савицького Д.К., станом на 31.03.2018 і становить за незалежною оцінкою 31363950 грн без податку на додану вартість.

У п.1.2 договору вказано, що майно передається в оренду для розміщення науково-дослідної установи.

Відповідно до п.п.2.1 - 2.4 договору від 07.08.2018 орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше державної реєстрації цього договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на нерухоме майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за методикою оцінки. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Згідно п.3.1 договору оренди орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку червень 2018 - 79037,15 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - серпень 2018 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди червень 2018 на індекси інфляції за липень-серпень 2018.

Згідно п.4.4 договору від 07.08.2018 для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень орендар подає заяву, матеріали згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.05.2018 №686 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.06.2018 за №711/32163.

У п.5.7 договору вказано, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. У разі, якщо орендар подає заяву на погодження орендодавцем здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, він зобов`язаний надати документи, передбачені пунктом 4.4 договору, експертний висновок та проекту-кошторисну документацію на здійснення невід`ємних поліпшень.

У п.6.4 договору визначено, що орендар не має права на приватизацію орендованого майна.

Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 07.08.2018 по 06.08.2028 включно (п.10.1 договору від 07.08.2018).

Договір оренди нерухомого державного майна від 07.08.2018 посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. та зареєстровано в реєстрі за №3066.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2018 орендодавець за актом приймання-передачі передав, а орендар - прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - а саме будівлі в літ."А"-1" загальною площею 214,5 кв.м, будівлі літ."А"-4" загальною площею 2711,9 кв.м та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м (познач. №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (познач. №№1; 18; 39; 55) сумарною площею 5057,29 кв.м (реєстровий №00150113.1 КДЮЮРБ004; №00150113.1.КДЮЮРБ002; №00150113.1.КДЮЮРБ001), яке знаходиться за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8, (далі майно), що перебуває на балансі ДП "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" (балансоутримувач).

26.07.2019 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" укладено договір про внесення змін до договору від 17.08.2018, згідно змісту якого сторонами погоджено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме будівлі в літ."А"-1" загальною площею 175 кв.м, будівлі літ."А"-4" загальною площею 2711,9 кв.м та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м (познач. №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (познач. №№1; 18; 39; 55) сумарною площею 5017,79 кв.м (реєстровий №00150113.1 КДЮЮРБ004; №00150113.1.КДЮЮРБ002; №00150113.1.КДЮЮРБ001), яке знаходиться за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8, (далі майно), що перебуває на балансі ДП "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" (балансоутримувач).

Визначено, що вартість визначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна експерта-оцінювача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Савицького Д.К., станом на 31.03.2018 і становить за незалежною оцінкою 31219870,59 грн без податку на додану вартість.

Згідно п.3.1 договору оренди орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку червень 2019 - 85768,35 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа №02/12-4641 від 14.05.2019 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України останнім надано згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна загальною площею 5057,29 кв.м, що розташоване за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8.

Листом №11-03-00227 від 27.05.2019 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях орендодавцем надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 12 498 312 грн без податку на додану вартість за рахунок амортизаційних відрахувань та власних коштів орендаря.

Згідно змісту експертного звіту №14-1347-18 від 12.07.2019 Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба української державної будівельної експертизи", складеного за результатами розгляду проектної документації за робочим проектом "Капітальний ремонт з переплануванням окремих приміщень м.Львів, вул.Золота, 8", робочий проект розроблений відповідно до вихідних даних на проектування з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва, його експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі, з питань створення умов для безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших мобільних груп населення, санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, пожежної безпеки, екології, охорони праці та енергозбереження.

16.08.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" дозвіл №ЛВ74 на капітальний ремонт з переплануванням окремих приміщень у м.Львів, вул.Золота, 8.

Згідно змісту звіту про фактичні результати щодо перевірки фактичних витрат на капітальний ремонт (поліпшення) об`єкту оренди - державного нерухомого майна, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", який було складено Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Вест Аудит", фактичні витрати на капітальний ремонт (поліпшення) об`єкту оренди - державного нерухомого майна, здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", орендованого за умовами договору оренди від 07.08.2018, склали 13 482 841,46 грн (без податку на додану вартість).

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно - технічного дослідження №6203 від 02.12.2020, який було складено Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", вартість проведених робіт у будівлі літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, з якісних поліпшень, які відносяться до невід`ємних поліпшень складає 11 766 203,78 грн. Ринкова вартість станом на час проведення дослідження будівель літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, становить 42 137 202 грн. Частка невід`ємних поліпшень у будівлі літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" будвельно-ремонтних робіт складає 28%.

На звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях було листом №11-03-00325 від 21.01.2021 було повідомлено, що регіональним відділенням зараховано та внесено до ІПС "ЕТАП-оренда" проведених невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 7881773 грн, в тому числі, за рахунок амортизаційних відрахувань в сумі 1204606 грн). Також повідомлено, що зазначена вище сума не є достатньою для застосування при визначенні розміру невід`ємних поліпшень у розумінні п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

На звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях було листом №11-03-03679 від 02.07.2021 було повідомлено, що регіональним відділенням зараховано та внесено до ІПС "ЕТАП-оренда" загальну суму виконаних робіт 16178661,18 грн, в тому числі, за рахунок амортизаційного фонду 453718,90 грн.

Листом №11-03-01393 від 25.04.2022 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях було повідомлено орендаря про те, що згідно даних щодо здійснення невід`ємних поліпшень, регіональним відділенням внесено до ІПС "ЕТАП-оренда" (для обліку) - 2059217,27 грн, в том числі, податок на додану вартість (1716014,39 грн без податку на додану вартість, в тому числі 1415559,17 грн без податку на додану вартість згідно погодженого кошторису). Загальна сума виконаних робіт 16178661,18 грн, в тому числі, за рахунок амортизаційного фонду 453718,90 грн.

За змістом висновку №02/07-д від 12.07.2022 експерта Самулевич В.М., складеного на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", відповідно до наданих матеріалів та результатів проведеного дослідження виконання комплексу будівельно- монтажних робіт, підтвердженого звітною документацією, представленою у вигляді акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) №19 за травень 2021, можна класифікувати як капітальний ремонт, вартість останніх згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) за травень 2021, становить 2059217,27 грн з податком на додану вартість. Наведений перелік робіт, відповідно до нормативних документів відноситься до невід`ємних поліпшень.

Відповідно до звіту про оцінку майна невід`ємні поліпшення, здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" у приміщеннях будівель літ.А-4; літА1-4 за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, станом на 30.06.2022, який складено суб`єктом оціночної діяльності Садовенко Ю.П. на замовлення Державного підприємства "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім", оціночна вартість невід`ємних поліпшень у приміщеннях будівель літ.А-4; літА1-4 загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, здійснених орендарем, становить 13 482 841,46 грн без урахування податку на додану вартість.

На вказаний вище звіт представником експертної ради УТО у Львівській області Поздняковим Ю.В. було складено рецензію від 11.08.2022, в якій вказано, що звіт, який був предметом рецензування, в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не могли вплинути на достовірність оцінки.

15.08.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях із заявою про включення об`єкта права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації щодо державного нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ,-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "А1-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлових приміщень в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м.

Супровідним листом №22/19 від 12.08.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" також було направлено до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях: звіт про фактичні результати щодо перевірки фактичних витрат на капітальний ремонт (поліпшення) об`єкту оренди - державного нерухомого майна, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" "102670 від 22.06.2021; висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №6203 від 02.12.2020; висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження по зверненню №02/07-д від 12.07.2022; звіт про оцінку майна (невід`ємні поліпшення здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" у приміщеннях будівлі літ. "А-4", літА1-4 за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, станом на 30.06.2022 року; рецензію на звіт про оцінку майна (невід`ємні поліпшення, здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" у приміщеннях будівлі літ. "А-4", літА1-4 за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, станом на 30.06.2022 року.

Листом №01-04-02885 від 17.08.2022 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях заяву позивача було скеровано до Департаменту управління державними підприємствами Фонду державного майна України.

За наслідками розгляду заяви позивача, Фонд державного майна України листом №10-57-11924 від 01.09.2022 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" про те, що наказом №1269 від 29.07.2020 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від №1547 від 28.12.2019 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", єдиний майновий комплекс Державного підприємства "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" включено до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, які підлягають приватизації у 2020 році". Зазначений єдиний майновий комплекс не був реалізований у 2020-2021 роках, а тому був включений до наказу Фонду від 04.01.2022 №1 (із змінами) "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році".

Наразі, за твердженнями позивача, які з боку відповідачів підтверджені нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ,-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "А1-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м, так і не включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, що, на думку позивача, вказує на порушення права Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", яке виникло на підставі Закону України "Про приватизацію державного комунального майна".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічний правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зауважено, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 по справі №917/664/19 зауважив, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання права.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Правові, економічні та організаційні засади приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулюються Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Винятки з цього правила та особливості приватизації окремих видів об`єктів права державної і комунальної власності визначені частинами 2- 5 статті 4 Закону.

За змістом статті 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації, які здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших актів законодавства. Державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють, серед іншого, такі основні повноваження: затверджують переліки об`єктів, що підлягають приватизації; класифікують об`єкти приватизації відповідно до цього Закону; приймають рішення про приватизацію об`єктів державної власності у випадках, установлених законодавством; здійснюють повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації; здійснюють управління об`єктами державної власності, зокрема державними підприємствами та корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери управління Фонду державного майна України, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; продають майно, що перебуває у державній власності, у процесі його приватизації, а також акції (частки), що належать державі у майні господарських товариств; укладають договори на проведення оцінки об`єктів приватизації у випадках, передбачених законодавством; здійснюють захист майнових прав державних підприємств, а також корпоративних прав держави на території України, що належать до сфери управління Фонду державного майна України; державні органи приватизації здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими актами законодавства.

За змістом статті 10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" порядок приватизації державного і комунального майна, зокрема, передбачає формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

Згідно зі статтями 1, 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Статтею 13 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" унормовано способи приватизації. Зокрема, приватизація державного або комунального майна здійснюється шляхом: 1) продажу об`єктів права державної або комунальної власності на аукціоні, у тому числі: аукціоні з умовами; аукціоні без умов; аукціоні за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій; аукціоні із зниженням стартової ціни; аукціоні за методом вивчення цінових пропозицій; 2) викупу об`єктів приватизації.

Процедура подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до переліків об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації визначена у Порядку, прийнятому відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Пунктами 4 і 5 розділу І Порядку визначено, що заявниками можуть бути потенційні покупці - фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни) або юридичні особи (юридичні особи, зареєстровані на території України, юридичні особи інших держав). Заявник забезпечує достовірність наданої інформації та повноту поданих документів.

Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" приватизація об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, здійснюється шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною 2 цієї статті.

За змістом частини 2 статті 18 зазначеного Закону орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов:

- орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна;

- орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу;

- невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди;

- здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності;

- орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати;

- договір оренди є чинним на момент приватизації.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" орендар, який виконав умови, передбачені частиною 2 цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

Тобто, наведені положення статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначають правові підстави набуття орендарем права на приватизацію шляхом викупу об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду.

Наведене свідчить про те, що у випадку, коли орендарем виконано всі умови, передбачені статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", то відсутні законодавчі обмеження на приватизацію спірного приміщення, та якщо органом приватизації прийнято рішення про приватизацію орендованого майна шляхом викупу, в орендаря виникає право на приватизацію орендованого приміщення у визначений спосіб (шляхом викупу). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 910/5147/20, від 01.06.2021 у справі № 910/5640/20, від 07.03.2023 по справі № 910/4874/21.

Як було встановлено судом вище, 07.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого державного майна, за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а оренда приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме будівлі в літ."А"-1" загальною площею 214,5 кв.м, будівлі літ."А"-4" загальною площею 2711,9 кв.м та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м (познач. №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (познач. №№1; 18; 39; 55) сумарною площею 5057,29 кв.м (реєстровий №00150113.1 КДЮЮРБ004; №00150113.1.КДЮЮРБ002; №00150113.1.КДЮЮРБ001), яке знаходиться за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8, (далі майно), що перебуває на балансі ДП "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" (балансоутримувач).

Вартість визначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна експерта-оцінювача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Савицького Д.К., станом на 31.03.2018 і становить за незалежною оцінкою 31363950 грн без податку на додану вартість.

Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 07.08.2018 по 06.08.2028 включно (п.10.1 договору від 07.08.2018).

Доказів розірвання вказаного правочину станом на теперішній час матеріали справи не містять.

Одночасно, за твердженнями позивача, орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати. Доказів зворотного всупереч принципу змагальності відповідача не надано, обставин належного виконання з боку позивача своїх обов`язків за договором від 07.08.2018 не заперечено.

26.07.2019 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" укладено договір про внесення змін до договору від 17.08.2018, згідно змісту якого сторонами погоджено, що орендодавець передає, а оренда приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме будівлі в літ."А"-1" загальною площею 175 кв.м, будівлі літ."А"-4" загальною площею 2711,9 кв.м та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м (познач. №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (познач. №№1; 18; 39; 55) сумарною площею 5017,79 кв.м (реєстровий №00150113.1 КДЮЮРБ004; №00150113.1.КДЮЮРБ002; №00150113.1.КДЮЮРБ001), яке знаходиться за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8, (далі майно), що перебуває на балансі ДП "Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних і нафтохімічних підприємств "Львівдіпронафтохім" (балансоутримувач).

Визначено, що вартість визначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна експерта-оцінювача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Савицького Д.К., станом на 31.03.2018 і становить за незалежною оцінкою 31219870,59 грн без податку на додану вартість.

Листом №02/12-4641 від 14.05.2019 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України останнім надано згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна загальною площею 5057,29 кв.м, що розташоване за адресою: місто Львів, вул.Золота, буд.8.

Листом №11-03-00227 від 27.05.2019 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях орендодавцем надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 12 498 312 грн без податку на додану вартість за рахунок амортизаційних відрахувань та власних коштів орендаря.

16.08.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові було видано Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" дозвіл №ЛВ74 на капітальний ремонт з переплануванням окремих приміщень у м.Львів, вул.Золота, 8.

Згідно змісту звіту про фактичні результати щодо перевірки фактичних витрат на капітальний ремонт (поліпшення) об`єкту оренди - державного нерухомого майна, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", який було складено Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Вест Аудит", фактичні витрати на капітальний ремонт (поліпшення) об`єкту оренди - державного нерухомого майна, здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", орендованого за умовами договору оренди від 07.08.2018, склали 13 482 841,46 грн (без податку на додану вартість).

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно - технічного дослідження №6203 від 02.12.2020, який було складено Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест", вартість проведених робіт у будівлі літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, з якісних поліпшень, які відносяться до невід`ємних поліпшень складає 11 766 203,78 грн. Ринкова вартість станом на час проведення дослідження будівель літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, становить 42 137 202 грн. Частка невід`ємних поліпшень у будівлі літ.А-4; літ.А1-4, загальною площею 4842,79 кв.м, за адресою: м.Львів, вул.Золота, 8, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" будвельно-ремонтних робіт складає 28%.

Тобто, з наведеного вбачається, що фактично орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" було виконано умови частини 2 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", внаслідок чого у останнього виникло право на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації, на державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ,-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "А1-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м, яке фактично не визнається відповідачами, з огляду на зміст листування між вказаними учасниками судового процесу та фактичне не внесення станом на теперішній час вказаного вище об`єкта до переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест".

Щодо посилань відповідачів у відзивах на положення пункту 6.4 договору оренди від 07.08.2018, яким визначено, що орендар не має права на приватизацію орендованого майна, суд зазначає, що відповідне право надане орендарю Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та обставини того, що спірний об`єкт є складовою частиною єдиного майнового комплексу, включеного наказом Фонду державного майна України №1269 від 29.07.2020 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від №1547 від 28.12.2019 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", суд зазначає таке.

Конструкція норми частини 2 статті 18 зазначеного Закону не містить застережень щодо можливості визначення іншого умовами договору оренди, що вказує на абсолютність відповідного права у разі його виникнення, з огляду на виконання орендарем сукупності певних умов.

Крім того, слід звернути увагу, що Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Конституційний Суд України виходить з того, що принцип юридичної визначеності як складова конституційного принципу верховенства права є сукупністю вимог до організації та функціонування системи права, процесів правотворчості та правозастосування у спосіб, який забезпечував би стабільність юридичного становища індивіда. Зазначеного можна досягти лише шляхом законодавчого закріплення якісних, зрозумілих норм (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 6 червня 2019 року № 3-р/2019).

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування). Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вказано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування).

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 також зазначено, що кожна особа залежно від обставин повинна мати можливість орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних юридичних наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

У рішенні у справі «Kopeckу v. Slovakia» (заява № 44912/98, п. 52) ЄСПЛ узагальнив висновок про належне правове підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування у наступний спосіб: якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. також рішення у справах: «Vilho Eskelinen and Others v. Finland», п. 94, заява № 63235/00; «Haupt v. Austria», п. 47, заява № 9816/82; «Radomilja and Others v. Croatia», п. 142, заява № 25376/06; «Draon v. France», п. 65, заяви № 1513/03, № 11810/03 та ін.).

Поняття «якість закону» (quality of law) охоплює такі характеристики відповідного акта законодавства як чіткість, точність, недвозначність, зрозумілість, узгодженість, доступність, виконуваність, передбачуваність і послідовність. Ці характеристики стосуються як положень будь-якого акта (норм права, які у ньому містяться), так і взаємозв`язку такого акта з іншими актами законодавства такої ж юридичної сили. При цьому норми права, що не відповідають критерію «якості закону» (зокрема, не відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) або передбачають можливість різного тлумачення та правозастосування), суперечать і такому елементу принципу верховенства права як заборона свавілля, а застосування таких норм може призвести до порушення конституційних прав особи та неможливість адекватного захисту від необмеженого втручання суб`єктів владних повноважень у права такої особи.

Поняття «легітимні очікування», головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.

Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).

Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Отже, з огляду на наведене вище, враховуючи наявність норми частини 2 ст.18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", суд дійшов висновку, що у позивача у зв`язку із здійснення відповідних невід`ємних поліпшень об`єкта оренди за дотримання вимог вказаної вище правової норми виникли легітимні очікування на приватизацію такого об`єкта шляхом його викупу, тобто у спосіб, який визначено нормою Закону.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо доказової обґрунтованості та наявності достатніх підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання права на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації та зобов`язання Фонд державного майна України внести зміни до Наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 року №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році", а саме включити (доповнити) до переліку державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "АІ-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий за збір покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 231, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання права на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" на приватизацію способом викупу об`єкта приватизації, на державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ,-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "А1-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м.

3. Зобов`язати Фонд державного майна України внести зміни до Наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 року №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році", а саме включити (доповнити) до переліку державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Золота, 8, а саме: будівлі літ. "АІІІ-1" загальною площею 175,0 кв.м., будівлі літ. "АІ-4" загальною площею 2711,9 кв.м. та нежитлові приміщення в будівлі літ. "А-4" загальною площею 2130,89 кв.м. (позначені №№ І-ХХХ; №№ 2-10; 10а; 11-17; 19-38; 40-54; 56-58; 62-67; 72-74) та частини приміщень (позначені №№ 1; 18; 39; 55), сумарною площею 5017,79 кв.м.

4. Стягнути з Фонду державного майна України (01133, місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" (81000, Львівська область, Яворівський район, місто Яворів, вулиця Маковея, будинок 149, ) судовий збір в сумі 2684 грн.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79005, Львівська область, місто Львів, вулиця Коперника М., будинок 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно інтелект інвест" (81000, Львівська область, Яворівський район, місто Яворів, вулиця Маковея, будинок 149, ) судовий збір в сумі 2684 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 08.06.2023.

Суддя В.В. Князьков