ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. м. Київ Справа № 911/542/23

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Старт»
про стягнення 124176,71 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Старт» (далі відповідач) про стягнення 125441,37 грн., з яких 124146,86 грн. основний борг, 1294,51 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 25.06.2021 № 540 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених в позовній заяві видаткових накладних у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2023 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 04.04.2023 для подачі відзиву на позовну заяву та інші документи, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 18.04.2023 та встановлено відповідачу строк до 28.04.2023 для подачі заперечення на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 25.06.2021 № 540 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених в позовній заяві видаткових накладних у встановлений договором строк; контррохрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У встановлений судом строк відповідач через систему «Електронний суд» подав суду відзив на позовну заяву від 29.03.2023 (вх. № суду 966/23 від 29.03.2023), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, з підстав, які зводяться до того, що сторони у даній справі підписали текст договору поставки від 25.06.2021 № 540, проте такий договір є неукладений, а тому є таким, що не призводить до виникнення прав та обов`язків сторін договору.

У встановлений судом строк позивач подав до суду відповідь на відзив від 31.03.2023 (вх. № суду 7839/23 від 24.04.2023), в якій наводить власні спростування на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався, заперечення на відповідь на відзив до суду не надав.

Позивач в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України подав до суду клопотання від 29.05.2023 (вх. № суду 10904/23 від 05.06.2023), яким зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 124176,71 грн., з яких 122882,20 грн. основний борг, 1294,51 грн. 3% річних.

За таких обставин, в даному провадженні суд розглядає остаточні вимоги позивача в редакції клопотання від 29.05.2023 (вх. № суду 10904/23 від 05.06.2023) про стягнення з відповідача на користь позивача 124176,71 грн., з яких 122882,20 грн. основний борг, 1294,51 грн. 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 25.06.2021 № 540 (далі договір), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язався систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу непродовольчу продукцію (надалі товар) у власність відповідача покупця, а покупець зобов`язався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору за цим договором найменування товару, його асортимент та ціна визначається Специфікацією (Додаток № 1 до цього договору), що є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 5.1 договору ціна на товар встановлюється в гривнях та базується (визначається) на підставі Специфікації (Додаток № 1 до Договору).

Оплата поставленого товару здійснюється протягом 70 календарних днів з дати поставки. Здійснення розрахунків проводиться у понеділок, середу та п`ятницю щотижня орієнтуючись на дату настання платежу (п. 5.5 договору).

Пунктом 5.6 договору встановлено, що загальна сума цього договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних (товарно-транспортній або видатковій накладній) на кожну партію Товару, що були поставлені протягом строку дії цього договору, з урахуванням коригувань вартості повернутих, неякісних, неналежних товарів згідно з вимогами цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2021 (п. 9.1 договору).

Пунктом 9.2 договору передбачено, якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не попередить письмово про свій намір розірвати або припинити дію цього договору, цей договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

В матеріалах справи міститься додаток № 1 - специфікація, підписаний представником відповідача та скріплений печаткою відповідача, а також додаток № 5 графік поставки до складу (магазину) «Червоний маркет», підписаний в двостороннього порядку представниками сторін та скріплений печатками товариств.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 275082,20 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 08.10.2021 № ДУЦ794602 на суму 35808,19 грн., від 15.10.2021 № ДУЦ810200 на суму 43573,82 грн., від 22.10.2021 № ДУЦ833131 на суму 9491,33 грн., від 28.10.2021 № ДУЦ858807 на суму 3882,82 грн., від 05.11.2021 № ДЦ883041 на суму 862,85 грн., від 11.11.2021 № ДУЦ904661 на суму 12079,87 грн., від 18.11.2021 № ДУЦ921919 на суму 3451,39 грн., від 26.11.2021 № ДУЦ951523 на суму 7334,21 грн., від 03.12.2021 ДУЦ972429 на суму 7334,21 грн., від 10.12.2021 № ДУЦ992927 на суму 3882,82 грн., від 17.12.2021 № ДФ1014717 на суму 5608,51 грн., від 24.12.2021 № ДФ1037231 на суму 8197,06 грн., від 30.12.2021 № ДФ1048439 на суму 10785,60 грн., від 14.01.2022 № ДУ35448 на суму 4745,66 грн., від 20.01.2022 № ДУ49149 на суму 7765,63 грн., від 27.01.2022 № ДУ71022 на суму 1294,27 грн., від 03.02.2022 № ДУ94633 на суму 4767,24 грн., від 10.02.2022 № ДУ115508 на суму 5630,08 грн., від 17.02.2022 № ДУ138138 на суму 5198,66 грн., від 05.09.2022 № ДУ500621 на суму 36333,99 грн., від 05.09.2022 № ДУ500655 на суму 15275,11 грн., від 08.09.2022 № ДУ513248 на суму 3262,64 грн., від 08.09.2022 № ДУ513258 на суму 1705,47 грн., від 22.09.2022 № ДУ570233 на суму 1112,27 грн., від 22.09.2022 № ДУ570234 на суму 2743,59 грн., від 29.09.2022 № ДУ603069 на суму 3930 грн., від 29.09.2022 № ДУ603070 на суму 1112,27 грн., від 07.10.2022 № ДУ652663 на суму 2817,74 грн., від 14.10.2022 № ДУ689757 на суму 1705,47 грн., від 14.10.2022 № ДУ689758 на суму 3336,80 грн., від 21.10.2022 № ДУ727343 на суму 3410,95 грн., від 21.10.2022 № ДУ727344 на суму 1112,27 грн., від 28.10.2022 № ДУ764687 на суму 519,06 грн., від 28.10.2022 № ДУ764688 на суму 3410,95 грн., від 04.11.2022 № ДУ801037 на суму 3930 грн., від 04.11.2022 ДУ801038 на суму 1112,27 грн., від 11.11.2022 № ДУ838896 на суму 3855,85 грн., від 11.11.2022 № ДУ 838897 на суму 1112,27 грн., від 21.11.2022 № ДУ872945 на суму 1588,95 грн.

Всі перелічені вище видаткові накладні містять посилання на договір від 25.06.2021 № 540.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар у сумі 152200 грн., що підтверджується наступними платіжними інструкціями: від 30.12.2021 № 79 на суму 80000 грн., від 20.01.2022 № 103 на суму 30000 грн., від 29.07.2022 № 221 на суму 2000 грн., від 29.07.2022 № 224 на суму 2000 грн., від 25.08.2022 № 253 на суму 20000 грн., від 12.09.2022 № 294 на суму 7000 грн., від 21.10.2022 № 369 на суму 10000 грн., від 09.03.2023 № 41 на суму 1200 грн. та не заперечується ним у поданому до суду відзиві.

В призначенні платежу у всіх перелічених платіжних інструкція вказано: оплата за засоби індивідуального захисту згідно договору поставки від 25.06.2021 № 540.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що позивач в 2021-2022 роках здійснював поставку відповідачу товару, а відповідач приймав та здійснював оплату за поставлений позивачем товар.

Разом з тим, відповідач своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку по переліченим вище видатковим накладним в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим, за ним на час розгляду даної справи рахується борг в розмірі 122882,20 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строки визначені договором, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 122882,20 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 122882,20 грн. заборгованості.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 31.01.2023 по 08.02.2023 складають 1294,51 грн.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з тих підстав, що сторони у даній справі підписали текст договору поставки від 25.06.2021 № 540, проте такий договір є неукладений, а тому є таким, що не призводить до виникнення прав та обов`язків сторін договору не приймається судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються з огляду на те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що договір поставки від 25.06.2021 № 540 було укладено між сторонами у справі та крім того погоджено відповідачем проведеними ним оплатами по вказаному договору, а тому вказані відповідачем заперечення є недоведеними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають наявним в матеріалах справи доказам.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача в розмірі 122882,20 грн. перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 122882,20 грн. основного боргу та 1294,51 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та гонорар успіху в розмірі 2000 грн.

Згідно положень ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем (далі клієнт) та адвокатом Горець Оксаною Анатоліївною (далі адвокат) укладено договір про надання правової допомоги від 08.02.2023 (далі договір про надання правової допомоги), відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надавати клієнту консультації з правових питань; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правову допомогу та представляти інтереси клієнта щодо захисту прав та інтересів останнього у судах під час здійснення господарського судочинства, а клієнт зобов`язався сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах визначених договором (п. 1.1 договору про надання правової допомоги).

Між позивачем (далі клієнт) та адвокатом Горець Оксаною Анатоліївною (далі адвокат) укладено додаткову угоду від 08.02.2023 № 1 до договору про надання правової допомоги (далі - додаткова угода до договору про надання правової допомоги), яка визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання допомоги у спорі про стягнення з ТОВ «Формула Старт» на користь ТОВ «Долфі-Україна» заборгованості за договором поставки № 540 від 25.06.2021.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги адвокат зобов`язався за необхідності здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Київської області).

У п. 3 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1) збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно справи вартість послуги за 1 год. 1500 грн.; 2) підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів - вартість послуги за 1 год. 1500 грн.; участь у судовому засідання - вартість послуги за 1 год. 1500 грн.

Згідно п. 4.1 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється наступним чином: 100% вартості послуг сплачується протягом 10 календарних днів з моменту набрання судового рішення законної сили.

У разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повій сумі) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000 грн. (п. 4.2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 7.1 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

На виконання умов договору про надання правової допомоги адвокат надав позивачу передбачені договором послуги за спірними правовідносинами по даній господарській справі на суму 9000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі послуг від 09.02.2023 на суму 9000 грн., який підписаний в двосторонньому порядку повноваженими представниками позивача та адвокатом, а також скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна».

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відзиві на позовну заяві відповідач зазначає, що проаналізувавши наведений у позовній заяві розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а також надані позивачем документи, відповідач вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Відповідач вважає, що написання позовної заяви обсягом 8 сторінок, з яких обґрунтування позовних вимог складає 1 сторінку, розрахунок 3% річних складає 4 сторінки та клопотання про стягнення судових витрат складає 3 сторінки, на яку адвокатом було потрачено 3 години, що пропорційно сумі у 4500 грн., не є співмірним зі складністю справи, з огляду на те, що доводи позову містять здебільшого розрахунок 3% річних та клопотання про стягнення судових витрат ніж правовий аналіз договору поставки та нормативно-правових актів на підтвердження правової позиції позивача по справі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати за такий вид правової допомоги як аналіз матеріалів справи на який затрачено 3 години, що на переконання відповідача не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивач на правничу допомогу адвоката на 60% від попередньо заявленої сими.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц , в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 серед іншого зазначала про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (такий висновок міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 12 січня 2023 року у cправі № 911/272/21, від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, від 20 грудня 2022 року у cправі № 910/6310/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Виходячи з критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення позивачем з відповідача витрати в розмірі 6000 грн., не відповідають вказаним критеріям, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат а тому, з урахуванням зазначеного заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 6000 грн. є необґрунтованими та нерозумними.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення заявлених позивачем до стягнення витрати в розмірі 6000 грн. на відповідача.

Решта витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом справи у розмірі 5000 грн. підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенні в повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу сторонами у справі покладається судом на відповідача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 126, 129, 232-233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Старт» про стягнення 124176,71 грн., з яких 122882,20 грн. основний борг, 1294,51 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Старт» (вул. Святоюріївська, 10/2, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08133, ідентифікаційний код 43878043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (вул. Березинська, 24-А, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49130, ідентифікаційний код 37068787) 122882 (сто двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 20 коп. основного боргу, 1294 (одну тисячу двісті дев`яносто чотири) грн. 51 коп. 3% річних, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. витрат по сплаті судового збору, 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 08.06.2023.

Суддя Ю.В. Подоляк