ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2023 р. Справа№ 920/914/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Карла Маркса-2"

на рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023

у справі № 920/914/22 (суддя: Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітер 9 Агросервіс"

до Приватного підприємства "Карла Маркса-2"

про стягнення 160 261,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юпітер 9 Агросервіс" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Приватного підприємства "Карла Маркса-2", в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 160 261,98 грн, з яких: 113 878,17 грн - основний борг, 18 251,71 грн - пеня, 22 775,63 грн - штраф, 4 261,37 грн - інфляційні втрати, 1 095,10 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором поставки запасних частин від 21.06.2019 № ЗЧ/С/19-61, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в частині оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі №920/914/22 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 113 878,17 грн основного боргу, 1 095,10 грн трьох процентів річних, 4 261,37 грн інфляційних збитків, 1 000,00 грн пені, 1 000,00 грн штрафу, а також 2 481,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 113 878,17 грн вартості поставленого товару за спірним договором є законними, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи. При цьому, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги у частині стягнення 4 261,37 грн інфляційних втрат, 1 095,10 грн трьох процентів річних, 18 251,71 грн пені та 22 775,63 грн штрафу за заявлений період є правомірними та обґрунтованими. Водночас, зважаючи на те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені з 18 251,71 грн до 1 000,00 грн, та розміру штрафу з 22 775,63 грн до 1 000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПП "Карла Маркса-2" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції було прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Зокрема скаржник зазначає про те, що учасник ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" ОСОБА_2 не проживає на території України, формально оформивши документи для полегшення ведення бізнесу підконтрольними комерційними структурами, зареєстрованими в Україні, а відтак не може вважатися особою, на яку не поширюється обмеження, встановлені постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" від 03.03.2022 № 187 (далі - Постанова № 187). Також, апелянт вказує, що позивач, не маючи об`єктивних перешкод чи обставин, не вчинив жодних дій, які могли б поставити під сумнів правомірне застосування відповідачем положень Постанови № 187 в частині мораторію (заборони) на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або особи, пов`язані з державою-агресором. Крім того, апелянт зазначає, що навіть за умови, якщо б вимоги позивача щодо стягнення основного боргу були б правомірними, правові підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних збитків, пені та штрафу за порушення строків виконання зобов`язання в будь-якому разі відсутні зважаючи на відсутність в діях відповідача вини, як підстави щодо відповідальності за порушення зобов`язання.

Також скаржником подано клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 апеляційна скарга у справі № 920/914/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 поновлено ПП "Карла Маркса-2" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Карла Маркса-2" на рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/914/22.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі засобами електронного зв`язку, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оприлюднено на офіційному вебсайті Судова влада України.

У рішенні в справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи. Рішенням ЄСПЛ у справі "Нешев проти Болгарії" (NESHEV v. BULGARIA, заява №40897/98) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 920/566/21.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду Сумської області на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 10.04.2023 надійшли матеріали справи № 920/914/22.

18.04.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить скаргу ПП "Карла Маркса-2" залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні надано обґрунтовану оцінку обставинам щодо застосування положень Постанови № 187, що кореспондується з роз`ясненнями Міністерства юстиції України викладених у своєму листі від 08.03.2022 №24560/8.1.3/10-22. Вказує, що відповідач без посилання на норми матеріального права, які на його переконання були порушені, не погоджується з оскаржуваним рішенням, яке вважає незаконним та необґрунтованим, посилаючись при цьому виключно на положення Постанови № 187.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.06.2019 між ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" (постачальник) та ПП "Карла Маркса-2" (покупець) укладено договір поставки запасних частин № ЗЧ/С/19-61, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю на умовах даного договору запасні частини для сільськогосподарської техніки - найменування, асортимент якої визначено у специфікації або видаткових накладних, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар у строки та на умовах, викладених в договорі.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування товару, асортимент, кількість, вартість, місце поставки, порядок і строки оплати товару, а також порядок поставки товару визначаються сторонами цим договором та/або у видаткових накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Умови даного договору викладаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс 2010". За цим договором поставка товару здійснюється на умовах EXW (франко-склад) за адресою: м. Суми, вул. Курська, 147, якщо інше не зазначено в специфікації підписаної уповноваженими представниками сторін (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 2.2 договору покупець зобов`язаний оплатити повну вартість товару на умовах та у передбачений даним договором спосіб, згідно з виставленим постачальником рахунком.

Пунктом 2.11 договору встановлено, що моментом поставки вважається дата передачі товару покупцю зазначена у видатковій накладній.

У пункті 6.1 договору сторони визначили, що постачальник має право поставити товар (провести відвантаження товару) без отримання попередньої оплати, при цьому покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом десяти днів з моменту переходу права власності на товар з урахуванням положень пункту 6.3 цього договору.

За умовами пункту 6.3 договору покупець зобов`язаний здійснити повну оплату товару (партії товару) протягом одного банківського дня з моменту виставлення рахунку постачальником, якщо інші строки оплати не визначені сторонами у цьому договорі або специфікаціях.

Сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов`язань по цьому Договору, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару (його неоплаченої частини) в іноземній валюті на міжбанківський валютний курс продажу такої іноземної валюти, який визначається згідно інформації, опублікованої на сайті за адресою: http://minfm.com.ua/currencv/mb/archive/ (далі - міжбанківський курс) та зазначається в архіві курсів показника: "Міжбанк, Продаж" на день, що передує дню фактичної оплати покупцем вартості товару (частини його вартості). У випадку недостатності сплачених покупцем грошових коштів для виконання ним зобов`язань з оплати товару за міжбанківським курсом, покупець зобов`язаний в строк до 5 днів з дня оплати товару здійснити його відповідну доплату.

Порядок оплати, визначений абзацом другим цього пункту, застосовується також до випадків погашення заборгованості, що виникла внаслідок порушення покупцем своїх грошових зобов`язань за цим договором, а також ліміту заборгованості, якщо такий був встановлений сторонами.

Договір укладається сторонами на строк до 31 грудня поточного року, а у випадку не пред`явлення за 30 днів до дня закінчення його дії жодною із сторін вимоги щодо припинення договору, його дія вважається продовженою на тих же умовах на кожен наступний календарний рік. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами за ним своїх зобов`язань. Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін та скріплення підписів печатками сторін (пункт 9.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 894 657,24 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: від 26.01.2022 № 729 на суму 337 922,38 грн, від 26.01.2022 № 751 на суму 471 742,28 грн, від 26.01.2022 № 752 на суму 89 889,00 грн, від 28.01.2022 № 900 на суму 64 799,93 грн, від 08.02.2022 № 1444 на суму 616 804,54 грн, від 08.02.2022 № 1445 на суму 19,70 грн, від 11.02.2022 № 1798 на суму 47 982,24 грн, від 18.02.2022 № 2118 на суму 149 423,00 грн, від 14.06.2022 № 6664 на суму 76 884,71 грн, від 14.06.2022 № 6724 на суму 39 189,46 грн.

Відповідачем частково оплачено поставлений позивачем товар на суму 1 851 265,73 грн. Проте видаткові накладні від 14.06.2022 № 6664 на суму 76 884,71 грн та від 14.06.2022 № 6724 на суму 39 189,46 грн, на оплату яких були виставлені позивачем відповідачу рахунки від 07.06.2022 № 9797 та від 14.06.2022 № 20891, залишились несплаченими відповідачем.

Крім того, на виконання договірних та податкових зобов`язань відповідач провів належну реєстрацію податкових накладних від 14.06.2022 № 776 та від 14.06.2022 № 777 на поставлені та несплачені партії товарів за вказаними видатковими накладними в Єдиному реєстрі податкових накладних, в порядку та у строки, визначені чинним податковим законодавством України.

30.03.2022 відповідач надіслав позивачу листа, в якому просив зарахувати частину авансових коштів в розмірі 2 196,00 грн, сплачені 28.12.2021, в оплату по рахунку від 16.11.2021 № 35214 в сумі 0,01 грн та від 24.12.2021 № 39210 в сумі 2195,99 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача за відповідачем рахується дебіторська заборгованість у сумі 113 878,17 грн по сплаті за поставлений та не оплачений товар за видатковими накладними від 14.06.2022 № 6664 та від 14.06.2022 № 6724 на загальну суму 113 878,17 грн. Вказана дебіторська заборгованість визначена з урахуванням коригування боргу в рахунок попередніх оплат за договором на суму 2 196,00 грн, згідно з листом відповідача від 30.03.2022 № 39.

У зв`язку з тим, що ПП "Карла Маркса-2" не виконало взяті на себе зобов`язання з оплати вартості поставленого ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" товару, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищенаведену суму заборгованості з урахуванням штрафних санкцій.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки запасних частин від 21.06.2019 № ЗЧ/С/19-61.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 689 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами був укладений договір поставки запасних частин від 21.06.2019 № ЗЧ/С/19-61.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання за вищенаведеним договором.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за договором поставки запасних частин від 21.06.2019 № ЗЧ/С/19-61 станом на час звернення до суду становила 113 878,17 грн.

Зауваження, претензії, скарги з боку відповідача щодо якості, умов та порядку постачання товару відсутні.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар згідно вказаного договору, з урахуванням часткових оплат та коригуванням боргу в рахунок попередніх оплат, доведена та становить 113 878,17 грн.

У той же час, заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначає, що строк оплати виконаних робіт не настав з урахуванням приписів Постанови № 187.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації установлено, що до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації.

Згідно з інформаційним листом від 08.03.2022 № 24560/8.1.3/10-22 "Стосовно винятків щодо застосування мораторію на виконання грошових зобов`язань, кредиторами за якими є особи, пов`язані з державою-агресором", Міністерством юстиції України, з метою формування єдиної практики застосування положень Постанови № 187 було визначено, що цією Постановою (абзац 5 підпункту 1 пункту 1) встановлено кілька винятків щодо застосування мораторію (заборони). Так, відповідне обмеження не застосовується до: громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни України та громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах.

У світлі цього у листі зауважено, що проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні (стаття 1 Закону України "Про громадянство України").

Таким чином, мораторій (заборона) не може бути застосований до: громадян російської федерації, які мають один із наведених вище документів, які підтверджують проживання на території України на законних підставах; юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно: громадяни російської федерації, які мають один із наведених вище документів, які підтверджують проживання на території України на законних підставах; громадяни України та громадяни російської федерації, які мають один із наведених вище документів, які підтверджують проживання на території України на законних підставах.

Враховуючи викладене, застосування встановленого Постановою № 187 мораторію (заборони) потребує з`ясування наявності або відсутності у відповідного громадянина рф документів, які підтверджують його проживання на території України на законних підставах.

Матеріалами справи підтверджено, що одним із засновників з часткою статутного капіталу у розмірі 10%, а також і керівником, ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" є ОСОБА_1 , країна громадянства: російська федерація. Іншим засновником (учасником) ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" є ОСОБА_2 , країна громадянства Кіпр, місцезнаходження: Кіпр, Васіліс Міхалідіс, 21, 3026, Лімассол, Кіпр, розмір частки засновника (учасника) 90% статутного капіталу.

Разом з тим, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області листом від 12.01.2023 №5901.5-266/59.1-23 повідомило суд першої інстанції, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 22.04.2021 терміном дії до 20.04.2031; громадянин російської федерації та Кіпру ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 22.12.2021 терміном дії до 22.01.2025. Станом на теперішній час посвідки є чинними. Вищевказані посвідки оформлені згідно чинного законодавства та підтверджують законні підстави відповідно для постійного та тимчасового проживання в Україні.

Матеріалами справи підтверджено наявність у засновників (учасників) ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" реєстраційних номерів облікової картки платника податків в Україні, зареєстрованих місць проживання в Україні (довідки про реєстрацію місця проживання особи, картки платника податків).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що проживання на території України на законних підставах засновників (учасників) ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" підтверджується належними та допустимими доказами, тому мораторій, встановлений Постановою № 187, не може бути застосований до ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс".

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 113 878,17 грн вартості поставленого товару за договором є законними, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 4 261,37 грн та три проценти річних у розмірі 1 095,10 грн, нараховані за період з 25.06.2022 по 19.10.2022.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 4 261,37 грн та трьох процентів річних у розмірі 1 095,10 грн, нарахованих за період з 25.06.2022 по 19.10.2022, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Крім того, з підстав порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18 251,71 грн пені, нарахованої за період з 26.06.2022 по 19.10.2022, та 22 775,53 грн штрафу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений товар підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за порушення умов та строків оплати товару передбачених умовами договору (пункт 6.4), покупець за кожен день прострочення грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого грошового зобов`язання. В разі, якщо прострочення триває понад тридцять календарних днів, з тридцять першого дня покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми заборгованості. За кожний наступний день прострочення, починаючи з тридцять першого дня, покупець сплачує неустойку з розрахунку один відсоток від суми заборгованості.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок штрафних санкцій колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені суми пені та штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, заперечень щодо невірності розрахунків пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох процентів річних доводи апеляційної скарги не містять.

Водночас, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Отже, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому дію якого неодноразово продовжено. Зазначене є загальновідомим фактом і відповідно до частини 3 статті 75 ГПК України доказуванню не підлягає.

Місцевий господарський суд врахував те, що в умовах військової агресії, діяльність як позивача так і відповідача, як суб`єктів підприємницької діяльності є утрудненою та на сторін однаково впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України.

Судом першої інстанції прийнято до уваги те, що оскільки заявлені до стягнення суми трьох процентів річних та інфляційні збитки у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також значний обсяг відповідальності відповідача, що є непропорційним наслідком порушення умов договору, недоведеність позивачем наявності у останнього збитків у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, то зменшення розміру неустойки є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для відповідача, до якого застосовуються штрафні санкції.

Отже, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність підстав для зменшення розміру пені з 18 251,71 грн до 1 000,00 грн, та розміру штрафу з 22 775,63 грн до 1 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції було прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Карла Маркса-2" на рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2023 у справі № 920/914/22.

4. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне підприємство "Карла Маркса-2".

5. Справу № 920/914/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак