ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2023 р. Справа № 924/598/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Чорноострівської селищної ради

про стягнення 19167,14 грн.

за участю представників:

позивача: Мартинюк О.О.;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 17.05.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Чорноострівської селищної ради про стягнення 19167,14 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, що користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу "Жмеринська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" згідно діючого законодавства України щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом 2021 року надавались послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян в межах селищної територіальної громади, які розташовані по станції Чорний Острів з зупиночними пунктами Грузевиця, Вишневий Сад, Мартинівка. Продаж пільгових (безкоштовних) квитків здійснювались в квиткових касах вокзалу станція Вінниця та безпосередньо в приміських поїздах роз`їзними касирами.

Також, позивач, посилаючись на положення п. п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, зазначив, що видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, як відзначив позивач, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не було передбачено виділення із державного бюджету коштів на компенсацію підприємствам транспорту за надання послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян, але відповідно ст. 91 Бюджетного кодексу України видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідно ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету належить до повноважень виконавчого органу сільських, селищних, міських рад.

Тобто, як стверджує позивач, протягом 2021 року саме відповідач зобов`язаний був подати відповідні позиції до місцевого бюджету шляхом включення до такого компенсаційних виплат залізниці за пільговий проїзд окремих категорій громадян за 2021 рік. Також, до повноважень виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради віднесено і повноваження у сфері соціального захисту населення (ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування").

При цьому, позивач зауважив, що у даному випадку обов`язок передбачити у проекті місцевого бюджету кошти на відшкодування витрат залізниці за перевезення пільгових категорій громадян як владна управлінська функція виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради визначені Законом України "Про місцеве самоврядування" (ст.ст. 28, 30, 34), Законом України "Про залізничний транспорт" (ст.7 Закону), постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. №1359 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян". Також, посилаючись на положення Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 р. №1359 позивач зазначив, що в даному випадку головним розпорядником коштів є виконавчий комітет Чорноострівської селищної ради.

Крім того, позивач зауважив, що до прийняття місцевого бюджету на 2021 рік листом від 26.01.2021р. №ДН-3-01-08/61 (вхідний від 15.02.2021р.) звертався до голови Чорноострівської селищної ради щодо передбачення у місцевому бюджеті на 2021 рок суму компенсацій за пільгові перевезення у сумі не менше 49 тис.грн. При цьому, позивач звертає увагу на те, що з метою виконання вимог зазначених вище законодавчих актів сторонами мав бути укладений договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету.

Також, відзначено, що позивач листами №ДН-3-01-08/61 від 26.01.2021 року, №ДН-3-01-08/186 від 19.03.2021 року, №ДН-3-01-08-994 від 29.11.2021 року та №ДН-3-01-08/357 від 21.05.2021 року звертався до виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради з пропозицією укласти такий договір. Однак, відповідач відмовився укладати договір, про що повідомив у листах від 17.02.2021р. №245, від 18.03.2021р. №389 та від 29.04.2021р. №625.

Позивач звертає увагу на те, що чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги перевезень пільгових категорій громадян, при цьому, такі зобов`язання виникають безпосередньо із законів України. Тобто, обов`язкове укладення договору на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням послуг зв`язку пільговим категоріям громадян чинним законодавством не передбачено. На виконання вказаних нормативів, залізницею протягом лютого 2021 по січень 2022 року надсилались на адресу органу місцевого самоврядування облікові форми та акти звіряння розрахунків, де сума наданих послуг щомісячно відображалась з накопиченням з січня по грудень 2021 року. Однак, відповідач, всупереч вказаних норм, не здійснив відшкодування за надані послуги в рахунок вказаного періоду. При цьому, зауважено, що законодавством не передбачено обмеження у пільговому перевезені осіб, які мають право на пільговий проїзд. Зважаючи на неможливість в односторонньому порядку відмовитись від виконання державної програми соціального захисту населення, залізниця починаючи з січня по грудень 2021 року здійснила всі дії щодо виконання державної програми з надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів. З 01.01.2021 року до 31.12.2021 року включно залізницею надано послуги з перевезення пільгових категорій 1133 громадянину в межах Чорноострівської селищної ради по залізничній станції Чорний Острів та зупиночними пунктами Грузевиці, Вишневий Сад, Мартинівка на суму 19167,14грн. На вказану суму на адресу відповідача були виставлені вимоги від 15.07.2021 року №ДН-3-01-08/537, від 13.10.2021 року №ДН-3-01-08/878, від 14.01.2022 року №ДН-3-01-08/54 та від 19.04.2021 року №ДН-3-01-08/262, яка залишилась без відповіді та без виконання.

Як вказує позивач, законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. При цьому, посилаючись на положення Закону України "Про залізничний транспорт" та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Також, як зазначив позивач, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, як відзначив позивач, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу. Відсутність договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2021 рік на спірну суму, як вважає позивач, не є істотним, оскільки відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність. Таким чином, відсутність, у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін. Позивач звертає увагу на те, що внаслідок відмови уповноважених органів місцевого самоврядування компенсувати витрати залізниці на безкоштовне перевезення окремих категорій громадян, які передбачені державною програмою соціального захисту населення, залізниця несе реальні матеріальні збитки. Також, зауважено, що внаслідок збитковості діяльності по перевезенню пасажирів у приміському сполученні залізниця не має джерел коштів для обслуговування цих видів пасажирських перевезень, що спонукає залізницю скорочувати кількість приміських поїздів, клопотати про закриття залізничних станцій та зупиночних платформ, що тягне за собою порушення інтересів певної кількості громадян, які користуються послугами залізниці для проїзду до місця роботи чи проживання, або в інших цілях.

У письмових поясненнях позивач вказує, зокрем, на те, що пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян передбачено Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до і них від 12.03.1993р., законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Вказані законодавчі акти закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та встановлюють безумовний обов`язок підприємств залізничного транспорту надавати пільги визначеним категоріям громадян, а органи державної влади і місцевого самоврядування зобов`язані відшкодувати збитки підприємств від застосування пільг, незалежно від наявності укладених договорів про відшкодування відповідних витрат.

Водночас, як зауважив позивач, за правовою позицією Конституційного Суду України предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування" (абз. 2 п. 4 мотив. частини рішення від 26.03.2002р. № 6 рп/2002; абз. 2 п. 3.2. мотив. частини рішення від 01.04.2010р. № 10-рп/2010). Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними (абз. 2 п. 3 мотив. частини рішення від 16.04.2009р. № 7-рго2009). При цьому, як зазначив позивач, Конституційний Суд України також дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України та актами Президента України, Кабінету Міністрів України (абз. 7 п. 4 мотив. частини рішення від 16.04.2009р. № 7-рп/2009; ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, як вказує позивач, вирішуючи питання місцевого значення, зокрема у сфері соціального захисту населення, органи місцевого самоврядування, керуються як законами України, так і постановами Кабінету Міністрів України. В подальшому, як стверджує позивач, 16.08.1994р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 555 "Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. № 354".

При цьому, як відзначив позивач, зміст п. 2 Постанови КМУ № 354 доводить, що витрати, пов`язані з безплатним проїздом пенсіонерів за віком досі вважаються витратами державного бюджету. Пункт 2 діє ще в редакції постанови КМУ № 1758 від 27.12.2001р. тому не враховує зміни, що відбулися у бюджетному законодавстві, починаючи з 01.01.2016р. Оскільки питання відповідності Конституції України (конституційності) Постанови КМУ № 354 Конституційним Судом України не розглядалось, позивач вважає, що суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 11 ГПК України, міг застосувати зазначений нормативно-правовий акт при вирішені спору. Крім того, позивач зазначив, що за приписами основного Закону України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Бюджетний кодекс України.

Конституційний Суд України звертає увагу, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини 2 статті 92 основного Закону України (абз. 6 п. 2.2. мотив. частини рішення від 27.02.2020р. № 3-р/2020). Отже, Кодекс має своє специфічне призначення, тобто регулює правовідносини у бюджетній сфері (абз. 5 п. 2.3. мотив. частини рішення від 26.03.2020р. № 6-р/2020). Розмежування видів видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 82 цього Кодексу, між місцевими бюджетами здійснюється на основі принципу субсидіарності з урахуванням критеріїв повноти надання публічних послуг та наближення їх до безпосереднього споживача (ч. 1 ст. 86 БК України).

Крім того, позивач зауважив, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" № 293-ІХ від 14.11.2019р. з Бюджетного кодексу України виключене статтю 102. До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (п.п. "г" п. 3 ч. 1 ст. 91 БК України). Отже, як вказує позивач, принцип субсидіарності бюджетної системи України зобов`язує виконувати функції держави щодо пільгового проїзду окремих категорій громадян за рахунок видатків того місцевого бюджету, який максимально наближений до безпосереднього споживача.

В роз`ясненні Мінсоцполітики №7073/0/14-16/5 від 18.05.2016р. та Міністерства фінансів України №31-09010-16-10/16690 від 10.06.2016р. зазначено, що відповідно до Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територіальних громад, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на державні програми соціального захисту (статті 89 та 102), та видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх Місцевих бюджетів , (стаття 91). В умовах поглиблення децентралізації влади та розширення повноважень органів місцевого самоврядування, одним із ключових завдань є наближення фінансування послуг до рівня, де вони надаються. Місцеві органи виконавчої влади, які володіють ситуацією на місцях та можуть оперативно впливати на її зміну, мають можливість самостійно визначати обсяг пільгових перевезень та відповідно до статті 91 Бюджетного кодексу України передбачати видатки, забезпечуючи при цьому контроль за ефективним і цільовим використанням коштів на зазначену мету. Такий підхід підвищує ефективність надання цього виду соціальної підтримки саме соціально вразливим категоріям населення".

При цьому, позивач відзначив, що вартість проїзду пасажирів у приміському сполученні визначається за приміським тарифом (п. 34.1. "Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України", затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006р. № 1196 із змінами внесеними наказами Мінінфраструктури. Тарифи на приміські перевезення, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевих рад щодо регулювання цін (тарифів)" п.14 затверджуються за погодженням з обласною державною адміністрацією. Вартість проїзду пасажирів визначається залежно від відстані. Проїзд у приміському сполученні здійснюється за приміськими одноособовими квитками за бажанням пасажира у прямому і зворотному напрямку ("Туди" та "Туди і назад) у пункті продажу квитків. На залізничному транспорті для продажу проїзних і перевізних документів на поїзди приміського сполучення використовуються реєстратори розрахункових операцій "СПЕККР-01". Квитки можна придбати безпосередньо в квитковій касі та у касирів квиткових (роз`їзних), які здійснюють продаж квитків у приміських поїздах. Частиною 2 статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" № 273/96-ВР передбачено, що тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються AT "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів.

Однак, як зауважив позивач, законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків, місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконаний державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Закон України "Про залізничний транспорт" та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006р. № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити.

У засіданні 10.05.2023р. представник відповідача просить суд відмовити у позові, вважаючи його безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено та враховується наступне.

У листі № ДН-3-01-08/61 від 26.01.2021р., адресованому голові Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади, позивачем зазначено про те, що з метою проведення у 2021 році роботи по компенсації залізниці втрат за перевезення пільгових категорій громадян направлено для розгляду та підписання 2 примірника договору. При цьому, зазначено, що по територіальній громаді орієнтована річна сума відшкодування за перевезення пільговиків складає 49 тис. грн., яка рахується по станції Чорний Острів зупиночних пунктах Мартинівка, Вишневий Сад, Грузевиці.

У відповіді на лист № ДН-3-01-07/186 від 19.03.2021р., адресованій голові Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади, зазначено про те, що вирішено питання щодо проведення компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій громадян по Наркевицкій селищній ОТГ, Війтовецькій селищній ОТГ та Волочиській міській ОТГ, в межах яких розташовані станції та зупиночні пункти дільниці Хмельницький - Гречани -Волочиськ, тобто виділені в місцевих бюджетах відповідні призначення, укладені договори. На даній дільниці не укладено договір тільки з Чорноострівською селищною об`єднаною територіальною громадою. Також, повідомлено про те, що у разі не укладання договору і відсутності компенсаційних виплат залізниці за перевезення пільгових категорій громадян керівництвом залізниці буде прийняте рішення щодо відміни зупинок приміських електропоїздів по станції Чорний Острів, зупиночних пунктах Мартинівка, Вишневий Сад, Грузевиця. Для уникнення негативних процесів у перевезенні громадян Вашої громади, в т.ч. пільгових категорій населення, пропонують провести відповідну роботу щодо виділення коштів на проведення компенсаційних виплат та укладання договору.

У листі № ДН-3-01-08/994 від 29.11.2021р., адресованому голові Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади, виробничим підрозділом "Жмеринська дирекція залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" повідомлено про те, що керівництво дирекції неодноразово зверталось з пропозицією укласти договір на проведення компенсаційних виплат у 2021 році. Станом на сьогодні, договір не укладений. Відсутність компенсаційних виплат в повному обсязі безкоштовних перевезень призводить до погіршення фінансового стану залізниці. І як наслідок, втрачається можливість своєчасно оновлювати та ремонтувати застарілий і фізично зношений рухомий склад, забезпечувати безпеку руху. Враховуючи зазначене, керівництво залізниці буде змушено прийняти заходи щодо зменшення періодичності курсування приміських поїздів або відміни зупинок в обох напрямках по станціях зупиночних пунктах в межах Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади.

У відповіді на лист № ДН-3-01-08/357 від 21.05.2021р., адресованій голові Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади, виробничим підрозділом "Жмеринська дирекція залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" щодо наданих пропозицій на бюджет 2021 року повідомлено про те, що на станції Чорний Острів та зупиночних пунктах, територіально розташованих в межах громади, квиткові каси відсутні. Продаж приміських квитків, т.ч. пільгових, проводиться безпосередньо в приміських електропоїздах касирами роз`їзними. Враховуючи те, що в зв`язку зі зростанням кількості хворих на гостру респіраторну хворобу COVID-19 з 18 березня 2020р. було зупинено рух всіх приміських поїздів, а визначити обсяги приміських перевезень за 2020 рік було не можливо, у зв`язку із цим надані у листі від 26.01.2021р. №ДН-3-01-08/61 пропозиції на бюджет 2021 року формувались згідно фактичних обсягів перевезення пільговиків в межах громади у 2019 році, коли спостерігався стабільний приміський пасажиропотік. Однак, на сьогодні, в зв`язку з продовженням на території країни карантинних заходів, спостерігається значне зменшення приміського пасажиропотоку, в т.ч. і пільгових категорій. Враховуючи обсяги перевезення пільговиків за 4 місяці поточного року, очікувана сума нарахування на 2021 рік буде становити 15,0 тис, грн.

Також, як зазначено у відповіді на лист, на протязі останніх років робота залізниці щодо компенсації витрат за перевезення окремих пільгових категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні проводилась згідно вимог п. 10 "Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", який затверджено Постановою КМУ від 29.01.2003р. №117. Підпунктом 1 п. 10 зазначеного Положення було передбачено, що підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа надають уповноваженому органу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою " 2-пільга".

Крім того, вказано, що згідно Постанови КМУ від 17.04.2019р. №373 пункт 10 виключено, що застосовано з 01.10.2019р., тому відсутні законні підстави, щодо формування та надання зазначених реєстрів. Інформація, щодо пільгового проїзду надається згідно вимог п. 9 "Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", затвердженого Постановою КМУ від 16.12.2009р. №1359, яка є чинною. На сьогодні, залізниця жодній громаді реєстри пільговиків не надає.

Для проведення роботи по компенсації витрат за перевезення пільгових категорій пасажирів виробничий підрозділ "Жмеринська дирекція залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" просить провести відповідну роботу щодо виділення коштів на проведення компенсаційних виплат до кінця звітного року з подальшим укладанням договору.

У відповіді на лист № 245 від 17.02.2021р., адресованій начальнику виробничого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень, Чорноострівська селищна рада повідомила про неможливість компенсувати збитки АТ "Укрзалізниця", оскільки у бюджеті Чорноострівської селищної ради на 2021 рік видатків на ці потреби передбачено не було. Також, зазначено, що у ситуації, яка на даний час склалася у країні, Чорноострівській селищній раді не вистачатиме коштів для повноцінного утримання усіх комунальних закладів, що перебувають на балансі Чорноострівської селищної ради. Тому, питання щодо компенсування збитків АТ "Укрзалізниця" не розглядатиметься і у майбутньому.

У відповіді на лист № 389 від 18.03.2021р., адресованій начальнику виробничого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень, Чорноострівська селищна рада повідомила, що після опрацювання угоди та при розподілі вільних лишків місцевого бюджету, питання буде винесене на розгляд чергової сесії Чоорноострівської селищної ради для виділення зазначених витрат.

У листі № 625 від 29.04.2021р., адресованому начальнику виробничого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень Чорноострівська селищна рада, зокрема посилаючись на положення ст. 91 Бюджетного кодексу України зазначено, що кожна рада сама вирішує, на що саме вона витрачатиме кошти. Якщо з місцевого бюджету будуть здійснюватися видатки для фінансування пільг, то орган місцевого самоврядування обов`язково має прийняти відповідне рішення. Оскільки Чорноострівською селищною радою відповідного рішення не прийнято, підстав на укладання договору з АТ "Укрзалізниця" немає та підстав для виплати їй компенсації з місцевого бюджету. Також, що стосується відміни зупинок приміських електропоїздів по станції Чорний Острів, зупиночних пунктах Мартинівка, Вишневий Сад, Грузевиця, відзначено, що жоден чинний нормативно-правовий акт не передбачає можливості відміни зупинок залізничного транспорту одноосібно. Крім того, невідоме походження орієнтовної річної суми відшкодування за перевезення пільговиків у 2021 році, яка складає 49000 грн. та зазначена у листі № ДН-3-01-08/61 від 26.01.2021р., оскільки є необґрунтованою. Розрахунків щодо визначення вказаного розміру компенсацій не надано. Підсумовуючи вищевикладене, розуміючи важливість довозу пільгових категорій громадян Чорноострівської територіальної громади, Чорноострівська селищна рада, виключно у разі надання обґрунтованих розрахунків визначення річної суми відшкодування за перевезення пільговиків та обов`язкової налагодженої системи поіменного обліку пільговиків громади, повідомила про те, що розгляне питання про прийняття програми щодо здійснення видатків з місцевого бюджету на покриття пільг з безкоштовного перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян, які проживають на території населених пунктів Чорноострівської селищної ради.

На підтвердження своїх вимог позивачем також надано суду копії рахунків, актів звірки взаємних розрахунків та облікових форми за період з січня 2021р. по грудень 2021р. На підтвердження надсилання означених документів надано копії описів вкладення у цінний лист, рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та супровідних листів.

У вимогах № ДН-3-01-08/537 від 15.07.2021р. на суму 5128,24 грн., № ДН-3-01-08/878 від 13.10.2021р. на суму 7501,39 грн., № ДН-3-01-08/262 від 19.04.2021р. на суму 3294,91 грн., № ДН-3-01-08/54 від 14.01.2022р. на суму 19167,14 грн., адресованих голові Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади, виробничим підрозділом Жмеринської дирекції залізничних перевезень зазначено, що робота регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" по забезпеченню приміських перевезень можлива при умові взаємодії та підтримки зі сторони місцевих органів виконавчої влади, спільного вирішення проблем регіону та залізниці.

Як зазначено у вимогах, за 2021 рік по станції Чорний Острів та зупиночним пунктам Грузевиці, Вишневий Сад, Мартинівка в межах Чорноострівської селищної територіальної громади було перевезено 1133 пасажира пільгових категорій на загальну суму 19167,14 грн., про що щомісячно надсилалися необхідні документи.

Станом на 15.01.2022р. не було відшкодовано заборгованість в розмірі 19167,14 грн.

З метою недопущення запровадження заходів по скороченню обсягів приміського руху, що призведе до виникнення соціальної напруги, Жмеринська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" зазначає про необхідність погашення вказаної суми заборгованості.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути безпосередньо акти цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, в тому числі, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ч. 6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пунктом 6 «Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252, встановлено, що суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Згідно з абз. 3 ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт» управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях здійснюється централізовано і належить до виключної компетенції Акціонерного товариства Українська залізниця .

Норми вище вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відтак, обслуговуючи категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, Держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок № 256), у якому було визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Станом на 01.01.2020 Порядок втратив чинність.

Як зазначалося вище, позивач просить стягнути з відповідача 19167,14 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, що користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. Отже, спірні правовідносини виникли у 2021 році.

Відповідно до ст.4 Бюджетного кодексу України, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу.

Суд наголошує, що приписами ст.7 Бюджетного кодексу України закріплено, що місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Статтею 89 Бюджетного кодексу України передбачені видатки, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, які створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Так до 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац 5 підпункту «б» п. 4 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України).

Однак, вказана норма була виключена на підставі Закону України від 20.12.2016 №1789-VIII „Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України, який набрав чинності 1 січня 2017 року.

Крім того, також до 2017 року у Державному бюджеті України передбачались видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законодавством. Вказане було відображено у ст. 102 Бюджетного Кодексу України.

Проте, стаття 102 Бюджетного кодексу України також була виключена на підставі Закону України №1789-VIII, у зв`язку з чим, компенсаційні витрати перевізникам за перевезення окремих категорій громадян можуть здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, а не за рахунок субвенції з державного бюджету.

Так, підпунктом «ґ» п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі - компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Як вже зазначалось вище, ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів прийняття Чорноострівською селищною радою відповідного рішення щодо введення відповідних пільг. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що бюджетом відповідача передбачені кошти на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян залізницею. Крім того, частину 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 20-4 на підставі Закону України від 20.12.2016 №1789-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України».

Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать й, зокрема, пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України.

Тобто, стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись.

Отже, кожен орган місцевого самоврядування самостійно вирішує, на що саме будуть витрачатись кошти місцевого бюджету з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.01.2022 у справі №904/138/21, а також враховуються правові висновки, що викладено у постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19 за позовом АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2016 рік, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про те, що відшкодування витрат на пільгове перевезення пасажирів здійснюється управлінням соціальної політики міської ради за рахунок державних субвенцій на підставі, у тому числі, норм статей 89, 102 Бюджетного кодексу України, положень Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, а уповноважений на те державою орган у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

У вказаній постанові Верховний Суд також звертав увагу на те, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України від 04.07.1996 №273/96-ВР «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

У даному випадку, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами даної справи договору на компенсацію понесених витрат на пільгове перевезення громадян.

Відтак, вищенаведеним спростовуються доводи позивача, тому суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України, а також перебування судді у відпустці) остаточно складено у 7-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 02.06.2023р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.06.2023р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 4 прим. (рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу - 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; 3 - філії 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; 4 - відповідачу - 31310, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, смт. Чорний острів, вул. Незалежності, 13.

Надіслати на елект. адреси:

позивачу -

філії-

представнику позивача -

відповідачу -