РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/455/23
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "ТТ-Нафта"

вул. Робоча, буд. 6, м. Чернігів, 14001

eлектронна пошта представника позивача - адвоката Євдокимова І.В.: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+"

вул. Квітнева, буд.21, село Новий Білоус, Чернігівський р-н, Чернігівська область, 14026

про стягнення 149 172,20 грн.

Учасники справи не викликались.

Встановив:

Приватним підприємством "ТТ-Нафта" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" про стягнення 81471,60 грн боргу, 39455,41 грн інфляційних збитків, 7821,50 грн 3% річних за користування грошовими коштами та 20423,69 грн пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №2010 В купівлі-продажу товарів від 29.10.2019 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/455/23, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору. 30.03.2023 представники сторін отримали копію ухвали від 27.03.2023 по справі № 927/455/23, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 851 та №860, які містяться в матеріалах справи. Вказане свідчить про належне повідомлення сторін про розгляд Господарським судом Чернігівської області справи №927/455/23.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відзиву на позов, заяв і клопотань від відповідача не надходило.

Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 27.03.2023 отримана відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі № 927/455/23 та встановлення йому строку для подання відзиву.

За приписами ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поважних причин пропущення встановленого для подання відзиву строку відповідачем не наведено.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Так, враховуючи принцип незмінності складу суду, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, повне рішення складено 12.06.2023 - в перший робочий день після усунення дії обставин, що зумовили відсутність судді Федоренко Ю.В.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

29.10.2019 між Приватним підприємством "ТТ-Нафта" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" (далі - покупець) укладено договір №2010 В купівлі-продажу товарів (далі - Договір, а.с. 20-22). Відповідно до пунктів 1.1-1.2 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець зобов`язується передати (відпустити) товари у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товари й оплатити їх у повному обсязі в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі.

Під товаром у даному Договорі розуміються - паливно-мастильні матеріали, а саме: газ скраплений, бензин марок А-92евро, А-95евро, А-95 преміум деетанпропанбутанізований к-т, дизельне пальне, мастила та оливи.

Згідно із п. 2.1 Договору відпуск (передача у власність) товарів здійснюється продавцем окремими партіями, цілодобово (за винятком технічних перерв) на автозаправних станціях при пред`явленні покупцем (його уповноваженими особами/представниками) подорожнього листа та документів, що ідентифікують особу представника, за умови їх дійсності.

Товар відпускається в асортименті і кількості, необхідній покупцю в момент відпуску товарів. Асортимент, кількість та вартість відпущених товарів зазначається у відомості.

Відповідно до п. 3.3 Договору загальний об`єм (кількість) товарів, що передаються за цим Договором сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу, асортименту та цін (вартості) поставленого товару за цим Договором, що підтверджується даними чеків реєстраторів розрахункових операцій АЗС або накладних на одержання товару (накладних, видаткових накладних), або у випадках, передбачених цим Договором - спеціальних відомостей, якими оформлялися операції відпуску товарів.

Згідно пунктів 3.5-3.6 Договору продавець, до 5-го числа місяця наступного за звітним, на підставі погоджених сторонами об`ємів відпущених продавцем товарів, виписує покупцеві рахунок.

Оплату рахунку наданого продавцем, покупець зобов`язаний здійснити протягом 1 банківських днів з моменту його виставлення продавцем.

Відповідно до п. 3.9.1. Договору при наявності заборгованості перед продавцем за раніше відвантажені покупцю ПММ, платежі, що надходять на рахунок постачальника від покупця зараховуються в погашення існуючої заборгованості за попередні поставки ПММ (у порядку черговості) незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 8.1 Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2020. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 8.2-8.3 Договору).

Договір підписано представниками сторін підписи яких скріплені відбитками печаток позивача та відповідача.

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 648046,8 грн, що підтверджується видатковими накладними: №РН-0012774 від 29.10.2019 на суму 70488,00 грн, №РН-0013260 від 31.10.2019 на суму 70488,00 грн, №РН-0013531 від 05.11.2019 на суму 46992,00 грн, №РН-0013532 від 08.11.2019 на суму 70488,00 грн, №РН-0013640 від 12.11.2019 на суму 23496,00 грн, №РН-0013800 від 14.11.2019 на суму 23496,00 грн, №РН-0013801 від 18.11.2019 на суму 46992,00 грн, №РН-0014035 від 21.11.2019 на суму 46992,00 грн, №РН-0014036 від 22.11.2019 на суму 58740,00 грн, №РН-0014425 від 30.11.2019 на суму 74012,40 грн, №РН-0015634 від 24.12.2019 на суму 74012,40 грн, №РН-0001314 від 31.01.2020 на суму 41850,00 грн (а.с. 23-34). Отримання товару підтверджується підписом представника відповідача, який скріплено відбитком печатки відповідача. Окрім цього, факт виконання позивачем обов`язків за Договором підтверджується спеціальними відомостями, якими оформлялися операції відпуску ПММ (а.с. 39-43).

В матеріалах справи містяться докази часткової оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару за Договором на зальну суму 214135,2 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 995 від 21.11.2019 на суму 46992,00 грн, № 1000 від 22.11.2019 на суму 58740,00 грн, № 1056 від 24.12.2019 на суму 90000,00 грн, № 4 від 13.01.2020 на суму 18403,20 грн (а.с. 35-38).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 14.03.2023, який складений і підписаний позивачем, за Договором відповідачем ще частково здійснювались оплати за отриманий товар, однак не оплаченою залишилась заборгованість у сумі 81471,60 грн (а.с.44).

Досудове врегулювання спору проводилося позивачем шляхом надсилання відповідачу претензії-вимоги №492 від 12.12.2022 про стягнення заборгованості за Договором в розмірі 81471,60 грн (а.с. 45-48).

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору відповідачем щодо оплати вартості отриманого товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 81471,60 грн боргу.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 ГПК України).

Оплата товару покупцем продавцю здійснюється на підставі п.3.6 Договору. Тобто, відповідачу було достеменно відомо про умови та строки платежів по спірному Договору, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання оплачувати товар у терміни, встановлені цим Договором.

Усі видаткові накладні по яким відбулась поставка товару відповідачу містять посилання на номер та дату Договору - №2010 від 29.10.2019.

Доказів оформлення та направлення відповідачу рахунків на оплату позивачем не надано, проте відсутність доказів надання рахунків відповідачу не змінює обов`язок і строк виконання грошового зобов`язання.

Судом враховано, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за отриманий товар, тобто носить інформаційний характер.

Ненадання рахунків не є відкладальною умовою в розумінні приписів ст. 212 ЦКУ та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦКУ, а значить не звільняє від обов`язку оплатити отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Заперечень щодо кількості та вартості отриманого товару за Договором від відповідача до суду не надходило.

Відповідач не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості за Договором, як і не спростував її обсяги, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 81471,60 грн. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача по стягненню з відповідача 81471,60 грн заборгованості за Договором є правомірними, підтверджуються матеріалами справи. Беручи до уваги відсутність належних доказів погашення відповідачем наявної заборгованості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 81471,60 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 39455,41 грн інфляційних збитків, 7821,50 грн 3% річних за користування грошовими коштами та 20423,69 грн пені за період з 21.09.2022 по 22.03.2023 за несвоєчасну оплату відповідачем за поставлений товар за Договором, згідно розрахунків на а.с. 10-19.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний за прострочення оплати сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Отже, у договорі сторонами погоджено більшу тривалість періоду нарахування пені - по день проведення розрахунків.

Позивачем за період прострочення з 21.09.2022 по 22.03.2023 нараховано 20423,69 грн пені згідно розрахунків, а.с. 18-19. Здійснивши перевірку розрахунків пені заявлених позивачем, судом встановлено, що зазначена сума останнім нарахована правомірно, у відповідності до умов Договору та вимог законодавства.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 7821,50 грн 3% річних за користування грошовими коштами, проте згідно наданих розрахунків (а.с. 15-17) позивачем правомірно нараховано 4092,45 грн 3% річних. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 3729,05 грн 3% річних в зв`язку з необгрунтованістю.

Позивачем згідно розрахунків (а.с.10-14) нараховано 39455,41 грн інфляційних збитків, проте за перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню 39339,36 грн інфляційних збитків. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 116,05 грн 3% річних.

Так, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача 81471,60 грн боргу, 20423,69 грн пені, 3% річних 4092,45 грн та інфляційних втрат 39339,36 грн. У решті позову відмовити. Розподіл судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 2179,91 грн.

Керуючись ст. 73-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" (вул. Квітнева, буд.21, село Новий Білоус, Чернігівський р-н, Чернігівська область, 14026, код 41106079) на користь Приватного підприємства "ТТ-Нафта" (вул. Робоча, буд. 6, м. Чернігів, 14001, код 37021932) 81471,60 грн заборгованості, 20423,69 грн пені, 39339,36 грн інфляційних збитків, 4092,45 грн 3% річних та 2179,91 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 12.06.2023.

Суддя Ю.В. Федоренко