ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/253/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача Тараненко М.О. адвокат,

від відповідача Довбій Ю.Ю. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Хімік - 27»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигазінвест»

про виселення з нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив Хімік - 27 (вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси, 18028, ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест (8-й км Смілянського шосе, село Степанки, Черкаський район, Черкаська область, 18019, ) про виселення із нежитлового приміщення, площею 178 кв. м., яке знаходиться за адресою: вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси та зобов`язання передати приміщення по акту здачі-приймання власнику.

Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Наведено орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, що складає 27684 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем невиконані умови договору оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016 щодо звільнення нежитлових приміщень після закінчення дії договору оренди. Правовими підставами визначив статті 525, 526, 759, 763, 785, 795, Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 193, 283 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись, зокрема, на умови та обов`язковість умов укладеного між сторонами договору.

Ухвалою від 24.02.2023 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом.

Ухвала, направлена відповідачу, 27.03.2023 повернута підприємством зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Адвокату Довбію Ю.Ю. як представнику Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест за його заявою було надано доступ до електронної справи № 925/253/23 в підсистемі Електронний суд.

10 квітня 2023 року (документи сформовані в системі Електронний суд 07.04.2023) від представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 11.04.2023 Господарський суд Черкаської області задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні на 09 год 30 хв 02 травня 2023 року.

12 квітня 2023 року (документи сформовані в системі Електронний суд 11.04.2023) від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

25 квітня 2023 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшла заява з процесуальних питань в порядку ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, в якій представник відповідача просив закрити провадження в справі 925/253/23 у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

16 травня 2023 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли заперечення щодо заява представника відповідача про закриття провадження. В обґрунтування заперечень зазначено, що в справі, що розглядається застосування рішення КСУ №16-рп/2004 від 11.11.2004 не є можливим, оскільки дане рішення стосується споживчої кооперацій, які входять, до споживчої кооперації України, в той час як у даній справі такі ознаки відсутні, оскільки спір стосується обслуговуючого кооперативу, який має іншу правову природу від споживчої кооперації.

Ухвалою від 18.05.2023 Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні, що відбулося 18.05.2021, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів (відомості про дану процесуальну дію занесені до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 19.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відомості про вказані процесуальні дії занесені до протоколу судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були, заслухавши позицію представників сторін, суд встановив таке.

30 грудня 2016 року між Житлово-будівельним кооперативом «Хімік-27» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасигазінвест» (надалі - відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна №05/01/16 (надалі - Договір), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно нежитлового приміщення загальною площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 91/1 (п. 1.1 Договору).

Сторони погодили усі істотні умови Договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. майно належить орендодавцю на праві власності, що зареєстроване Черкаським обласним об`єднанням бюро технічної інвентаризації.

п. 1.3. майно передається в оренду з метою використання орендарем за його функціональним призначенням - для організації та ведення господарської діяльності.

п. 1.4. строк оренди майна за цим Договором становить 12 місяців, починаючи з дати фактичного прийняття майна орендарем згідно цього Договору.

п. 1.5. орендодавець повідомляє орендаря, що будь-які права третіх осіб на майно, що передається в оренду за цим Договором, відсутні.

п. 2.1. передача в оренду і повернення майна проводиться сторонами за його місцезнаходженням. Передача в оренду і повернення майна здійснюється за Актами прийому-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін га скріплюються печатками сторін. В актах прийому-передачі сторони фіксують стан майна та зазначають інші необхідні відомості про майно.

п. 2.2. датами фактичного прийняття майна в оренду орендарем і повернення його орендодавцю вважаються дати підписання сторонами відповідних Актів прийому-передачі.

п. 2.3. орендодавець зобов`язаний передати майно в оренду орендарю протягом 5(п`яти) робочих днів з моменту укладення цього Договору у складі і стані, що відповідають характеристикам майна, вказаним в Додатку №1 до цього Договору та його призначенню.

п. 2.4. Передача майна в оренду не тягне за собою передачу Орендарю права власності на майно. Власником орендованого Майна залишається Орендодавець. Орендар користується ним протягом строку оренди.

п. 4.2. Орендодавець зобов`язується:

- передати майно орендарю в оренду в строк, порядку та у стані, визначеному цим Договором;

- попередити орендаря про особливі властивості та недоліки майна, які йому відомі і які можуть бути небезпечними або призвести до пошкодження майна під час користування ним;

- прийняти майно від орендаря по закінченні строку оренди;

- здійснювати інші обов`язки, які випливають із суті цього Договору чи встановлені чинним законодавством України;

- не втручатися в господарську діяльність орендаря та не вимагати виконання будь-яких зобов`язань, не передбачених цим Договором;

- зарахувати згідно кошторису в рахунок орендної плати проведений ремонт, якщо ремонт здійснений за згодою обох Сторін.

п. 4.4. орендар зобов`язується:

- сплачувати орендну плату за користування майном в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, згідно п.2.2.

- перевірити стан майна при прийнятті його в оренду відповідно цього Договору:

- утримувати майно у належному санітарному стані, дотримуватись правил паління в громадських місцях;

- дотримуватись правил пожежної безпеки, нести повну матеріальну відповідальність перед орендодавцем за можливі збитки, що можуть бути спричинені пожежею, в разі виникнення пожежі;

- за рахунок власних коштів проводити капітальний та поточний ремонт майна і обладнання відповідно до цього Договору;

- повернути майно орендодавцю по закінченні строку оренди;

- здійснювати інші обов`язки, які випливають із суті цього Договору чи встановлені чинним Законодавством України;

- у разі розірвання або припинення Договору повернути майно орендодавцю.

Відповідно до п. 8.2. Договору строк оренди майна становить 12 (дванадцять місяців) і набуває чинності з моменту підписання Договору та акту приймання-передачі майна. У разі відсутності взаємних претензій Договір вважається пролонгований на наступний термін і вважається, як переукладений з дати наступної пролонгації, без обмеження кількості пролонгацій, якщо жодна із сторін не заявить про своє бажання розірвати Договір не пізніше 30 днів до закінчення строку його дії.

Договір підписаний представниками обох сторін, підписи посвідчені їхніми печатками.

Відповідно до акту приймання передачі до Договору №05/01/16 оренди майнового нежитлового приміщення площею 178 кв. м., в будинку розташованого за адресою: 18028, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка. 91/1 від 30 грудня 2016 року Житлово-будівельний кооператив №27 передав, а ТОВ «Черкасигазінвест» прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул, Максима Залізняка, 91/1 (а.с. 19). Акт підписаний представниками обох сторін, підписи посвідчені їхніми печатками.

15.11.2022 позивач повідомив відповідача листом від 14.11.2022 про бажання не продовжувати оренду майна та розірвати договір починаючи з 01.01.2023, що підтверджується копією опису вкладення та копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17).

На лист позивача від 14.11.2022 відповідач направив відповідь від 29.11.2022 в якій посилаючись на воєнний стан просив не вимагати безпідставно звільняти приміщення, оскільки відповідач вчасно сплачує орендну плату та комунальні платежі (а.с. 18).

14.02.2023 позивач направив відповідачу вимогу про виселення від 10.01.2023 та акт здачі приймання власнику до Договору №05/01/16 від 30 грудня 2016 року оренди майнового нежитлового приміщення площею 178 кв. м. в будинку розташованого за адресою: 18028, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 91/1, що підтверджується копіями описів вкладення та копіями накладних Укрпошти (а.с. 22-23).

В позовній заяві представником позивача зазначено, що відповідач у передбачений п.8.2 Договору строк, був належним чином повідомлений позивачем про бажання не продовжувати та розірвати Договір, відповідач відмовився від підписання акту здачі приймання нежитлового приміщення та його звільнення, чим і порушив умови договору оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016, який припинив свою діяльність 31.12.2022

Невиконання відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016 щодо звільнення нежитлових приміщень після закінчення дії договору оренди стало підставою для звернення позивачем до суду за захистом порушеного права та примусового виселення з нежитлового приміщення.

Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016, укладеного сторонами, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим договором.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 2, 3, 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, припинення дій, що порушують право, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

При цьому приписи вказаної статті ЦК кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, а главою 58 щодо найму (оренди), зокрема:

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 760 ЦК України особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Згідно з ч. 1, ч. 3 абз. 2, ч. 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що укладений договір оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016, фактично виконувався сторонами, але припинив свою дію 31.12.2022 за ініціативою позивача, тому відповідач зобов`язаний був негайно повернути позивачу орендоване приміщення відповідно до умов Договору та приписів ч. 1 ст. 785 ЦК України. Водночас судом встановлено, що відповідач продовжує користуватись спірним орендованим приміщенням та свого зобов`язання з добровільного повернення об`єкта оренди не виконав.

Підписавши договір оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016, сторони визначили всі його умови, у тому числі умови щодо предмету договору і об`єкту оренди, умов повернення об`єкту оренди, тому враховуючи встановлені фактичні обставини повідомлення позивачем відповідно до умов п. 8.2 Договору відповідача про бажання не продовжувати та розірвати договір, що також відповідає приписам ст. 188 Господарського кодексу України, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про виселення відповідача з нежитлового приміщення, площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси та зобов`язання передати його по акту здачі-приймання власнику - Житлово-будівельному кооперативу Хімік - 27.

Отже, позивач в порядку захисту своїх порушених прав на своєчасне повернення орендованого майна вправі вимагати від відповідача примусового виконання своїх зобов`язань шляхом виселення відповідача з орендованого приміщення.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим та доказаним, тому задовольняє його в повному обсязі.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Заявлені до стягнення з відповідача позивачем судові витрати складають 27684,00 грн, з яких: сплачений судовий збір у сумі 2684,00 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 25 000,00 грн.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З врахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем не подано належних доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, дане питання при ухвалені рішення господарським судом не розглядалося.

При зверненні до суду позивачем сплачено 2684,00 грн по платіжному дорученню № 61 від 14.02.2023 судового збору.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасигазінвест» (8-й км Смілянського шосе, село Степанки, Черкаський район, Черкаська область, 18019, ) із нежитлового приміщення, площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси та передати його по акту здачі-приймання власнику - Житлово-будівельному кооперативу «Хімік - 27» (вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси, 18028, ) .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигазінвест» (8-й км Смілянського шосе, село Степанки, Черкаський район, Черкаська область, 18019, ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Хімік - 27» (вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси, 18028, ) - 2684 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 06 червня 2023 року.

Суддя О.В. Чевгуз