РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2023Справа № 910/17662/19

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) "Київтеплоенерго" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (м. Маріуполь)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "К. Енерго" (м. Курахове Донецької обл.)

про стягнення 1.062.884,55 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників справи:

Від позивача: Качкурова С.В.

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" про стягнення 987.320,71 грн заборгованості за договором від 30.11.2012. № 821020.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору купівлі-продажу теплової енергії № 821020 від 30.11.2012, вчасно не вносив оплату за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з січня 2013 року по квітень 2018 року, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 987.320,71 грн, яку він повинен оплатити на користь позивача на підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018.

До Господарського суду міста Києва 31.01.2020 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останнє просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії №821020 від 30.11.2012 у загальному розмірі 1.062.884,55 грн, з яких: 987.320,71 грн - основний борг, 48.378,71 грн - інфляційні втрати та 27.185,13 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у позові відмовлено в повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19 рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.20. та постанову Північного апеляційного Господарського суду від 26.05.20. скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

09.09.2020 матеріали справи № 910/17662/19 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу передані судді Гулевець О.В.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 позов задоволено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.22021 скасовано, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.09.2021 вказані постанову та рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. У справі наявна окрема думка судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу справу № 910/17662/19 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/17662/19 до свого провадження та призначено підготовче засідання на 26.10.2021.

25.10.2021 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

26.10.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16.11.2021.

08.11.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому судовому засіданні 16.11.2021 судом встановлено, що згідно із відомостями, внесеними до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни щодо типу, повного та скороченого найменування, місцезнаходження юридичної особи відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-сервіс". Змінено найменування відповідача у справі з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-сервіс" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон", місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 4.

16.11.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 30.11.2021.

30.11.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 09.12.2021.

08.12.2021 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

09.12.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 21.12.2021.

17.12.2021 від позивача надійшла заява з позицією щодо можливого призначення у справі судової експертизи.

21.12.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.02.2022.

03.02.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 15.03.2022.

Судове засідання у даній справі, яке було призначено на 15.03.2022, не відбулось у зв`язку із веденням на території Київської області бойових дій та загрозою для життя і здоров`я громадян.

Ухвалою суду від 31.05.2022 з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників судового процесу, суддів та працівників апарату суду, вирішено призначити дату судового засідання після врегулювання військової ситуації на території України ухвалою суду додатково. При цьому судом враховано також те, що відповідач у даній справі знаходиться в місті Маріуполь, а третя особа - в місті Курахове Донецької області.

05.04.2023 від позивача надійшло клопотання про призначення дати судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 призначено судове засідання з розгляду справи №910/17662/19 по суті на 16.05.2023.

У судовому засіданні 16.05.2023 представник позивача повністю підтримала позовні вимоги.

Відповідач та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, та їх неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.

У судовому засіданні 16.05.2023 суд по виходу з нарадчої кімнати проголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у строк, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (споживач) було укладено договір № 821020 купівлі-продажу теплової енергії (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору забезпечити безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у додатку № 1 до договору, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору.

Цей договір набуває чинності з дати припинення в установленому законом порядку договірних відносин (в частині постачання теплової енергії) між ПАТ "Київенерго" та організаціями (підприємствами), які здійснювали купівлю теплової енергії для потреб будинків, зазначених в додатку № 1 до цього договору (п. 6.1. Договору).

11.10.2018 між ПАТ "Київенерго" (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської держаної адміністрації "Київтеплоенерго" (новий кредитор, позивач) укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір цесії).

Відповідно до п. 1.1. Договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497.554.936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення договору цесії та коригувань платежів.

Згідно з п. 1.2. Договору цесії перелік договорів (основних рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за договором цесії, зазначається в додатку № 1 до Договору цесії. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 до Договору цесії.

Пунктом 1.3. Договору цесії передбачено, що з укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору цесії та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору цесії у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені в додатку № 1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Згідно з п. 2.1. Договору цесії в рахунок оплати за відступлене право вимоги на суму 497.554.936,91 грн, новий кредитор прийняв 497.554.936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 зі справи № 910/7807/18.

У пункті 3.1.1. Договору цесії сторони цього правочину підтвердили, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (п. 5.1. Договору цесії).

Згідно з додатком № 1 до Договору цесії Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" прийняло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" за заборгованістю у розмірі 987.320,71 грн.

Листом від 08.04.2019 №1/5-821020 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та просив сплати наявний борг у сумі 987.320,71 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач в обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що відповідачем зобов`язання з оплати за спожиту теплову енергію у гарячій воді не виконано, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 987.320,71 грн, інфляційних втрат у розмірі 48.378,71 грн та 3% річних у розмірі 27.185,13 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підставі договору №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" отримало від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство "К. Енерго", третя особа в даній справі) право вимоги до відповідача за заборгованістю у сумі 987.320,71 грн.

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 (в редакції станом на момент надання послуг).

Згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або 4 використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені в постанові Касаційного господарського суду від 23.09.32021 в даній справі, суд встановив наступне.

На підтвердження постачання теплової енергії відповідачу за Договором та її обсягу за період з січня 2013 року по квітень 2018 року позивачем подано до суду корінці нарядів на включення та відключення об`єкту за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14, за особистим рахунком абонента № НОМЕР_1 ; облікові картки за період з січня 2013 року по квітень 2018 року; рахунок-фактуру від 30.09.2019 та акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2019, довідки про стан розрахунків за спожиту від ПАТ "Київтеплоенерго" теплоенергію, складені позивачем.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що надані позивачем докази, а саме, копії корінців нарядів, облікові картки та довідка про стан розрахунку, не є належними доказами, що підтверджують постачання в спірному періоді відповідачу теплової енергії та її обсягу.

Надані позивачем до позовної заяви у даній справі облікові картки (табуляграми) помісячно за період з травня 2015 по квітень 2018, за твердженнями позивача, роздруковані з переданих йому ПАТ "Київенерго" носіїв/пристроїв зберігання інформації (зовнішніх жорстких дисків, USB) резервних копій баз даних ПК "Уніван-Термал" станом на 01.10.2018 - 1 файл та "БІТеК" станом на 01.10.2018 - 1 файл.

Згідно з актом №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли білінгових систем ПК "БІТеК" та ПК "Уніван-Термал", затвердженого 11.10.1018 підписами генерального директора ПАТ "Київенерго" О.В.Фоменко та Т.в.о. директора позивача В.Є. Бінд, та печатками цих юридичних осіб, позивачу передано фізичні носії/пристрої зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК "Уніван-Термал" станом на 01.10.2018 - 1 файл та (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК "БІТеК" станом на 01.10.2018 - 1 файл.

Статтею 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Правовий аналіз положень ст. 96 ГПК України свідчить, що оригінал електронного доказу - це первинна інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, та яка є основою для відтворення і копіювання.

Оригіналом електронного документа згідно зі статтею 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням особи, яка надала суду оригінал електронного доказу на матеріальному носії, суд повертає такий матеріальний носій, на якому міститься оригінал доказу, цій особі після дослідження вказаного електронного доказу, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання чинності судовим рішенням, а в матеріалах справи залишається засвідчена суддею копія електронного доказу або витяг з нього. Отже, системний аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що копії електронних доказів може засвідчувати безпосередньо суддя, але після дослідження оригіналу електронного доказу.

В силу приписів ч. ч. 3, 5 ст. 96 ГПК України праву учасника справи подати до суду паперову копію електронного доказу відповідає право суду витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу з власної ініціативи, зокрема, у випадку, якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. При цьому невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання оригіналу електронного доказу на вимогу суду (а не неподання його разом із позовом чи відзивом на нього).

Відповідно, добросовісно реалізуючи право на подання електронного доказу в його паперовій копії, учасник справи, виходячи з принципу правової визначеності, може розраховувати на відповідні процесуальні дії суду, у випадку виникнення у нього (суду) сумнівів щодо відповідності поданої паперової копії оригіналу, включаючи і право учасника справи, у разі відсутності у нього можливості подати доказ, який витребовує суд, або відсутності можливості подати такий доказ у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про витребування таких доказів (частини восьма, десята статті 81 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази, в тому числі облікові картки (табуляграми) помісячно за період з травня 2015 по квітень 2018, роздруковані з носіїв/пристроїв зберігання інформації (зовнішніх жорстких дисків, USB) резервних копій баз даних ПК "Уніван-Термал" та "БІТеК", та є паперовими копіями відповідних електронних доказів.

При цьому суд не вбачає підстав для витребування в порядку ст. 74 ГПК України самих оригіналів відповідних електронних доказів від позивача та їх долучення до матеріалів справи, оскільки в суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів. У той же час, наявність таких сумнівів є єдиною передбаченою законодавцем підставою для витребування доказів за ініціативою суду.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази та оцінивши їх, суд дійшов наступних висновків.

Змістом корінців нарядів на включення та відключення об`єкту за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14, за особистим рахунком абонента № НОМЕР_1 , підтверджується споживання цим об`єктом теплової енергії в опалювальні сезони з січня 2013 року по квітень 2018 року.

Жодного доказу, який би свідчив про те, що теплопостачання даного об`єкту здійснювалося не третьою особою, а іншим суб`єктом надання послуг теплопостачання, матеріали справи не містять, та не містять жодного доказу, який би підтверджував відсутність самого теплопостачання в приміщенні за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджується постачання теплової енергії третьою особою відповідачу у спірний період до об`єкту споживання за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14.

При цьому, обсяги та вартість поставленої у спірний період теплової енергії відповідачу зазначені в наданих позивачем роздруківках облікових карток (табуляграм).

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, від 03.09.2020 у справі №910/17662/19).

Крім того, судом було досліджено рахунок-фактуру від 30.09.2019 та акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2019, а також довідки про стан розрахунків за поставлену третьою особою теплову енергію, складені позивачем. Зокрема, з довідки про стан розрахунків за спожиту відповідачем теплову енергію вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати за поставлену теплову енергію на підставі договору №821020 у період з січня 2013 року по квітень 2018 року.

При цьому матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача будь-яких заперечень або претензії щодо кількості, якості чи вартості поставленої теплової енергії.

Суд звертає увагу на те, що у випадку наявності у відповідача будь-якої незгоди з кількістю, обсягом чи вартістю поставленої теплової енергії, він не був позбавлений можливості надати до суду власні розрахунки таких обсягів чи вартості спожитої теплової енергії, чого здійснено не було.

Водночас саме лише посилання відповідача на відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження викладеного позивачем у його позовній заяві не може бути підставою для висновку про відсутність факту споживання теплової енергії в спірний період об`єктом споживання за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14, або про відсутність у відповідача обов`язку з оплати такої теплової енергії.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що надані позивачем докази належним чином підтверджують наявність заборгованості відповідача з оплати поставленої третьою особою теплової енергії за період споживання з січня 2013 року по квітень 2018 року в розмірі 987.320,71 грн, і такі обставини є належним чином доведеними та відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 987.320,71 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за період 01.12.2018 по 31.10.2019, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 48.378,71 грн інфляційних втрат та 27.185,13 грн 3% річних підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином в установленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (15.943,27 грн), а також апеляційної (23.914,90 грн) та касаційних скарг (63.773,08 грн) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 310 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької Дивізії, будинок 4; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) 987.320 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч триста двадцять) грн 71 коп. заборгованості, 48 378 (сорок вісім тисяч триста сімдесят вісім) грн 71 коп. інфляційних втрат, 27.185 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 13 коп. 3% річних, 15.943 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн 27 коп. судового збору за подачу позовної заяви, 23.914 (двадцять три тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн 90 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги та 63.773 (шістдесят три тисячі сімсот сімдесят три) грн 08 коп. судового збору за подачу касаційних скарг.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.06.2023.

Суддя Т.М. Ващенко