СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Харків Справа № 917/1263/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи:

від позивача - Кобрись О.М.; від відповідача - Тереховський Д.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" м. Полтава на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22,

за позовом - Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради", м. Полтава,

до - Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017", м. Полтава,

про - усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі-Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (далі-Відповідач), про зобов`язання повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору №386 від 09.11.2020 року у обсязі: 136 610 л. дизельного пального на загальну суму 2 958 972,60 грн., з ПДВ.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.02.2023 року) вищезазначені позовні вимоги задоволені, судовий збір у розмірі 44 384,59 грн, віднесено на Відповідача.

Відповідач, не погодившись з означеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22 скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначає наступне:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки правильності обрання Позивачем способу захисту своїх прав, так як вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) відповідає захисту визначеному в пункті 3 частини 2 статті 16 ЦК України - припинення дії, яка порушує право, в той час як однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами договірних відносин, які в даній ситуації - присутні;

- суд першої інстанції самостійно, без належного обґрунтування змінив предмет позову, в той час, як право вибору способу захисту належить саме Позивачу, а втручання суду в це питання порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед судом та принцип диспозитивності;

- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам і доводам Відповідача щодо припинення у червні та липні 2021 року користування відповідними автозаправними станціями;

- судом не враховано наявність підстав неможливості передати Позивачу дизельне пальне, а саме: Відповідач у 2021 році припинив користування АЗС та не здійснює діяльність з реалізації пального, повернув Позивачу кошти за неотриманий товар в сумі 2958972,00 грн, що підтверджується долученою до апеляційної скарги платіжною інструкцією №56458 від 05.01.2023 року;

- матеріали справи містять копію листа Відповідача до Позивача №51 від 18.08.2022 року про неможливість подальшого виконання (з 22 серпня 2022 року) умов Договору №386 від 09.11.2020 року;

- матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту наявності у Відповідача дизельного палива у кількості 136 610 літрів;

- висновки суду про перехід права власності на дизельне паливо до Позивача не підтверджені матеріали справи, так як в них відсутні талони на 136 610 літрів дизельного палива, а будь-який документ про приймання - передачу на зберігання дизельного пального сторони не підписували.

В апеляційній скарзі Відповідачем також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №56458 від 05.01.2023 року, що підтверджує факт повернення оплати пального, що відбувся після завершення строку визначеного ч. 3 ст. 80 ГПК України для надання доказів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22, встановлено сторонам строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідних заяв, клопотань та заперечень в межах даної справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 року призначено справу № 917/1263/22 до розгляду на 29.05.2023 року о 10:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 131.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорюване судове рішення - без змін.

Позивач просив долучити до матеріалів справи нові докази, які спростовують твердження Відповідача про нові обставини, на які посилається останній в апеляційній скарзі. Так, Позивач просив долучити наступні документи: копію платіжного доручення №4 від 09.01.2023 року про повернення помилково зарахованих коштів; копію листа №31 від 25.01.2023 року; копію листа №5 від 19.01.2023 року; копію листа ГУ ДКСУ у Полтавській області №21 від 26.01.2023 року; копію реєстру платіжних доручень від 09.01.2023 року; копії виписок від 22.03.2023 року та 31.03.2023 року про повернення помилково зарахованих коштів.

Ухвалою колегії суддів занесеною до протоколу судового засідання від 29.05.2023 року задоволені клопотання сторін про долучення до матеріалів справи №917/1263/22 нових доказів.

Представник Відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення та доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оспорюване рішення скасувати та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Позивача судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у наданому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а оспорюване рішення господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини.

Між Позивачем (Замовником) та Відповідачем (Постачальником) 09.11.2020 року було укладено Договір № 386, за змістом якого Постачальник зобов`язався у 2020 році поставити Замовнику товар, зазначений в тендерній пропозиції - Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 - (09134200-9- дизельне паливо (талони) - 200 000 л., а Замовник - прийняти і оплатити товар.

В подальшому між сторонами було підписано ряд Додаткових угод щодо строку дії спірного Договору та строків поставки Товару (а.с.43-44).

На виконання умов Договору Позивач оплатив товар кількістю 200000 літрів на суму 4 332 000,00 грн згідно наступних платіжних доручень:

- № 2438 від 27.11.2020 на суму 216 600,00 грн (видаткова накладна № 85899 від 12.11.2020);

- № 2437 від 27.11.2020 на суму 433 200,00 грн (видаткова накладна № 85929 від 12.11.2020);

- № 2436 від 27.11.2020 на суму 3 682 200,00 грн (видаткова накладна № 85897 від 12.11.2020 (а.с.33-41).

Зазначений товар за наведеними накладними Позивач передав на відповідальне зберігання Відповідачу, відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", відзвітувало про його виконання.

Згідно акту звірки неотоварених (не використаних) талонів на пальне станом на 17.08.2022 року підписаного сторонами, обсяг пального, яке знаходиться на зберіганні у Відповідача по спірному Договору - становить 136 610 л дизельного пального на суму 2 958 972,60 грн з ПДВ (а.с.42).

Позивач 11.08.2022 року за вих.№266 від 10.08.2022 року надіслав на адресу Відповідача вимогу про виконання умов договорів, в якому просив повідомити підстави не отоварювання паливних талонів з 00 год 00 хв. 08.08.2022 року (а.с.64).

Відповідачем надано відповідь за вих.№51 від 18.08.2022 року про те, що з 22 серпня 2022 року паливні талони, які поставлені на виконання умов Договору № 386 від 09.11.2020 року не будуть отоварюватися через істотну зміну обставин, які Постачальник ТОВ "НАДЕЖДА Ритейл 2017" не міг передбачити на момент участі у тендері та укладенні Договору та на які Постачальник не може вплинути (а.с.66-67).

Позивач повторно 26.09.2022 року за вих.№321 звернувся до Відповідача з вимогою про невідкладне виконання умов Договору та повернення товару (а.с.61).

В подальшому на адресу Відповідача направлено претензію № 326 від 28.09.2022 року про невідкладне виконання останнім умов спірного Договору.

Відповідач в свою чергу не відреагував належним чином на вимоги Позивача про виконання умов спірного Договору.

Позивачем зазначено, що з 00 год. 00 хв. 08 серпня 2022 року та на даний час паливні талони заблоковані та не отоварюються в мережі АЗС Відповідача.

Вказана обставина не заперечується Відповідачем та підтверджується актами та доповідними записками представників Позивача від 23.08.2022 року про відмову в заправці паливом автотранспорту (а.с.7-28).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Вищезазначений факт неналежного виконання Відповідачем умов спірного Договору щодо поставки оплаченого Позивачем товару, став підставою звернення останнього до господарського суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом зобов`язання Відповідача повернути спірний товар - пальне, яке знаходиться на відповідальному безоплатному зберіганні останнього на загальну суму 2 958 972,60 грн з ПДВ.

Відповідач в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що обраний Позивачем спосіб захисту порушених прав не може застосовуватися в даному випадку, оскільки між сторонами укладено Договір №386 від 09.11.2020 року, крім того, товар - дизельне пальне, яке знаходиться на загальнодоступних для будь-якого споживача автозаправних станціях, не є індивідуально-визначеним майном.

Відповідач заперечував факт фізичної передачі Позивачем дизельного пального йому на зберігання, зазначав, що він не має для цього відповідної матеріально-технічної бази, навченого персоналу та ліцензії на зберігання нафтопродуктів, а отже не може бути професійним зберігачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Позивачем факту невиконання Відповідачем своїх зобов`язань з повернення Позивачу товару, а саме 136 610 літрів дизельного пального на суму 2 958 972,60 грн з ПДВ, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні Відповідача за Договором №386 від 09.11.2020 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 4,5 ГПК України, ст. 15 ЦК України та ст.20 ГК України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь- якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання обов`язку встановленого спірним Договором щодо передачі дизельного пального в обсязі 136 610 літрів на суму 2 958 972,60 грн з ПДВ, яке відповідно до п.1.6 Договору знаходиться у Відповідача на відповідальному безкоштовному зберіганні.

Судова колегія вважає безпідставним твердження Відповідача про порушення судом першої інстанції у вигляді зміни предмету позову за наступних підстав.

За змістом ч.ч.1,3 ст.162 ГПК України, саме в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Зокрема, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

В позовній заяві чітко визначені вимоги Позивача, який вимагає зобов`язати Відповідача повернути товар, який знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні у Відповідача - дизельне пальне у обсязі 136 610 літрів на загальну суму 2 958 972,00 грн з ПДВ, що відповідає способу захисту, передбаченому ч. 2 ст. 16 ЦК України - примусове виконання обов`язку в натурі.

Та обставина, що за текстом позовної заяви Позивач додатково та помилково кваліфікує зазначені позовні вимоги як "усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном", не впливає на правильність вищенаведеного визначення судом першої інстанції предмету позову та зміною заявленого Позивачем предмету позову не є.

Беручи до уваги правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися господарським судом з урахуванням положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що регулюють правовідносини з поставки товару (які згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж), а також правовідносини зі зберігання товару (враховуючи умови договору щодо зберігання товару Відповідачем з моменту переходу до Замовника права власності на нього та до моменту його фактичного отримання на АЗС).

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Пунктом 1.5 Договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Позивача в момент передачі талонів або паливних карток Відповідачем і може бути реалізоване в будь-який момент на автозаправній станції, визначених останнім у тендерній пропозиції (далі- АЗС), тобто Відповідач зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Позивача по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Талон або паливна картка - є документом встановленого Відповідачем зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право Позивача та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС (п. 1.3 Договору).

Пунктом 1.6. Договору сторони погодили, що з моменту переходу до Позивача права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у Відповідача.

Ціна спірного Договору передбачена п.3.1. та становить: 4 332 000,00 грн. (чотири мільйони триста тридцять дві тисячі гривень 00 копійок) в т. ч. ПДВ 722 000,00 грн. Розрахунки проводяться шляхом оплати Позивачем після пред`явлення Відповідачем рахунка на оплату товару (далі - рахунок) та видаткової накладної на товар. Оплату за товар Позивач здійснює відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Відповідача згідно рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 15 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання Товару може здійснюватися частинами. Закупівля Товару здійснюється за бюджетні кошти. Підтвердженням того, що товар оплачується за рахунок бюджетних коштів, є перерахування коштів з відповідного розрахункового рахунка Позивача, який відкритий у Державній казначейській службі України (п. 4.1 Договору).

Документом, що підтверджує прийом-передачу товару за цим Договором, є підписані сторонами видаткові накладні (п. 4.1 Договору).

Позивач до 10 числа поточного місяця передає електронною поштою (факсом) Відповідачу місячний обсяг поставки пального, який зобов`язаний виконати до 20 числа цього місяця. Зміна обсягів відбувається лише за згодою Позивача (п. 5.2 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки), тоді як ч.1 ст.949, ст.953 Цивільного кодексу України щодо договору зберігання встановлено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути йому річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Статтею 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Матеріалами справи підтверджується, як фактичне отримання, так і використання Позивачем талонів на дизельне паливо шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС Відповідача.

Підписаним сторонами актом звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022 року підтверджується, що на дату укладення акту звірки Позивачем за договором не отримано 136 610 літрів дизельного палива на суму 2 958 972,60 грн при цьому в акті звірки зазначено, що звірялась відповідна кількість літрів ДП (дизельного палива) саме в талонах.

Підписані сторонами видаткові накладні № 85899 від 12.11.2020 року, № 85929 від 12.11.2020 року, № 85897 від 12.11.2020 року фактично свідчать про передачу Відповідачем саме талонів на дизельне паливо кількістю 200000 літрів на суму 4 332 000,00 грн, а не про передачу відповідного товару (дизельного палива) Позивачу як замовнику (покупцю).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 ст.334 Цивільного кодексу України).

Оскільки за змістом п.1.5 Договору право власності на товар переходить в момент передачі талонів або паливних карток і може бути реалізоване у будь-який момент на АЗС, тобто право власності на дизельне паливо у Позивача виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння Позивача в порядку, визначеному пунктом 5.4 Договору , висновок суду першої інстанції щодо набуття Позивачем права власності на дизельне паливо кількістю 200000 літрів на суму 4332000,00 грн не пізніше дати підписання видаткової накладної № 85897 від 12.11.2020 року - відповідає умовам закону та договору.

Статтею 667 ЦК України передбачено, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 1.6 Договору сторони погодили, що з моменту переходу до замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в постачальника.

Відповідно до вимог ст.667 ЦК України та умов договору, у Відповідача виникло зобов`язання щодо зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуте Позивачем, до моменту його фактичного отримання на АЗС шляхом використання відповідних талонів для заправки автотранспорту.

Відповідно до частини 1 ст.949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення Відповідача стосовно того, що Позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт приймання-передачі на зберігання дизельного пального (зокрема, акту приймання-передачі майна на зберігання), оскільки складання такого акту Договором не передбачено, обов`язок такого зберігання випливає з погодженого сторонами механізму поступового виконання умов укладеного Договору.

Факт перебування спірного товару у Відповідача на відповідальному безоплатному зберіганні підтверджується видатковими накладними № 85899 від 12.11.2020 року, № 85929 від 12.11.2020 року, № 85897 від 12.11.2020 року та актом звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022 року.

Щодо доводів Відповідача про відсутність у нього фізичної можливості для зберігання 200000 літрів дизельного палива, то за змістом п.6.3.5 Договору саме на Відповідача покладено зобов`язання забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з договором.

Твердження Відповідача про відсутність в нього зобов`язання щодо передачі (поставки) товару після закінчення строку дії спірного договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Норми діючого цивільно-господарського законодавства не передбачає такої підстави для припинення невиконаного зобов`язання, як закінчення строку дії договору.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.05.2020 року у справі №910/9167/19.

З урахуванням того, що укладений між сторонами договір містить, як елементи договору поставки, так і елементи договору зберігання:

- зобов`язання Відповідача здійснити поставку товару в порядку, визначеному пунктом 5.4 договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника дизельним паливом на АЗС), які фактично виконані відповідачем лише частково;

- зобов`язання Відповідача на вимогу Позивача повернути дизельне паливо, право власності на яке було набуте останнім відповідно до пункту 1.5 договору та яке перебуває на зберіганні Відповідача відповідно до пункту 1.6 договору.

Відповідачем вказані зобов`язання щодо повернення зі зберігання 136 610 літрів дизельного палива виконані не були, вимоги Позивача про виконання умов Договору та повернення товару викладені в листах за №266 від 10.08.2022 року, № 321 від 26.09.2022 року та №326 від 28.09.2022 року.

Доводи Відповідача щодо неефективності способу захисту через відсутність потрібних Позивачу результатів, адже Відповідач не має можливості передати 136 610 літрів дизельного палива, оскільки ТОВ "Надежда Ритейл 2017" у 2021 році припинило користування АЗС та не здійснює діяльність з реалізації пального, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого.

Позивач, як власник речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.186 Цивільного кодексу України), що передані на зберігання Відповідачеві, в силу ч.1 ст.949 Цивільного кодексу України має право вимагати повернення від зберігача відповідної кількості речей такого самого роду та такої самої якості, що узгоджується із ст.953 цього Кодексу та фактично опосередковує такий спосіб судового захисту як спонукання до виконання обов`язку в натурі.

Оскільки цей спосіб захисту прямо передбачений чинним законодавством для випадку, застосовному у спірних правовідносинах, та спрямований на відновлення бажаного Позивачем права власності на приналежне майно, родові ознаки якого дозволяють через замінність забезпечити саме необхідну натуральну (товарну) форму, відсутні підстави заперечувати ефективність обраного способу судового захисту у згадуваному Відповідачем контексті.

Ураховуючи вищезазначене, а також факт невиконання Відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке набуте Позивачем відповідно до умов договору, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що обраний Позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, відтак є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

Щодо посилання ж Відповідача саме на неможливість виконання оспорюваного рішення, то колегія суддів зазначає, що ані припинення Відповідачем використання певних АЗС, ані стверджувана відсутність у Відповідача відповідного майна у поточний момент (яка не може вважатися доведеною через відсутність жодних обмежень щодо місць зберігання пального) - не припиняє у розумінні ст.346 Цивільного кодексу України права власності Позивача на придбане пальне та обов`язку Відповідача з його повернення за ст.953 Цивільного кодексу України.

Оскільки дизельне пальне присутнє в обігу на ринку України, Відповідач не позбавлений можливості придбати відповідне пальне у інших осіб для передання/повернення Позивачеві

Також не є підставою для припиненням права власності Позивача на спірний обсяг пального, або обов`язків Відповідача з безоплатного його збереження (а отже - і повернення за вимогою поклажодавця) зазначені Відповідачем обставини заправлення/не заправлення транспортних засобів на певних АЗС.

Колегія суддів звертає увагу Відповідача, що оскаржуване рішення помилково сприймається останнім як таке, що може бути виконано виключно у спосіб відновлення схеми господарської діяльності Відповідача та його контрагентів, яка існувала на момент укладення спірного договору та придбання пального - подібного застереження/обмеження щодо способу і порядку виконання рішення не містить.

В апеляційній скарзі заявник також зазначає про повернення позивачу коштів за неотриманий Позивачем товар - 136 610 літрів дизельного палива у сумі 2 958 972,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №56458 від 05.01.2023 року.

Колегія суддів зазначає, що метою звернення з цим позовом є примус відповідача до дій щодо повернення товару (пального), які він має здійснити на виконання зобов`язань за договором та отримання позивачем того, на що він розраховував за наслідком його належного виконання, що не є вимогами про повернення грошових коштів за товар, як помилково вважає відповідач.

Крім того, апеляційний господарський суд також враховує аргументи Позивача щодо невідкладно вжитих останнім заходів з повернення коштів Відповідачеві як помилково перерахованих, що підтверджується платіжним дорученням №4 від 09.01.2023 року на суму 2 958 972,60 грн з призначенням платежу "повернення помилково зарахованих коштів згідно виписки банку №56458 від 01.01.2023 року".

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих належним чином висновків суду першої інстанції у даній справі.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного між сторонами договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, Господарський суд Харківської області дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22 про задоволення позовних вимог про зобов`язання Відповідача повернути Позивачу пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору № 386 від 09.11.2020 року у обсязі 136 610 л. дизельного пального на загальну суму 2 958 972,00 грн з ПДВ - ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" м. Полтава на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року у справі №917/1263/22 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" м. Полтава.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05.06.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна