ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" травня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3022/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/3022/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни

про стягнення 517 921, 02 грн.

за участю представників:

від позивача: Казарновський О.Л. ордер серія ВН №1233020 від 16.03.2023;

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Баранова Людмила Володимирівна звернулась до Господарського суду Одеської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни заборгованості у розмірі 517 921, 02 грн., у тому числі: основна заборгованість - 438 000 грн., штраф - 79 921, 02 грн., а також судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 7 768,81 грн. та витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2022 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни залишено без руху та останній встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду.

16.11.2022 за вх.№26156/22 господарським судом одержано позовну заяву позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.12.2022 о 10:00, із повідомленням учасників справи про підготовче засідання.

15.12.2022 о 10:00 підготовче засідання не відбулось, через відсутність електропостачання у приміщенні суду та ухвалою суду від 15.12.2022 призначено підготовче засідання на 16.01.2023 о 13:40, із повідомленням учасників справи про підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 16.01.2023р., за участю представника позивача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.02.2023р. о 11:30, із викликом учасників справи у судове засідання.

Під розгляду справи по суті сторонами надано до суду:

письмові пояснення позивача за вх.№7381/23 від 07.03.2023;

заява відповідача про зобов`язання позивача направити відповідачу копію позовної заяви з додатками та встановлення учасникам справи строків на подання до суду заяв по суті справи за вх.№71667/23 від 10.03.2023;

клопотання відповідача про перенесення розгляду справи та надання відповідачу часу для отримання доказів від ТПП Києва за вх.№9968/23 від 28.03.2023;

клопотання позивача про залучення доказів направлення відповідачу на електронну адресу копії матеріалів, які направлялися до суду за вх.№10416/23 від 30.03.2023;

клопотання відповідача про перенесення розгляду справи та надання відповідачу часу для отримання доказів від ТПП Києва за вх.№13537/23 від 25.04.2023;

відзив на позовну заяву за вх.№15325/23 від 09.05.2023;

відповідь на відзив за вх.№15704/23 від 11.05.2023;

клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів направлення повторно відповідачу копії позовної заяви з додатками за вх.№15697/23 від 11.05.2023;

клопотання позивача про залучення доказів за вх.№15763/23 від 11.05.2023;

клопотання відповідача про перенесення розгляду справи у зв`язку із направленням адвокатського запиту №05 від 19.05.2023 до Федерації професійних спілок Одеської області за вх.№17247/23 від 25.05.2023.

У судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 22.02.2023, за участю представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви до 15.03.2023 о 10:20, із викликом учасників справи у судове засідання.

15.03.2023 судове засідання щодо розгляду справи по суті не відбулось, через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги та ухвалою суду від 15.03.2023 призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 30.03.2023.

У судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 30.03.2023р., за участю представника позивача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою задоволено клопотання позивача про долучення до справи доказів направлення на електронну адресу відповідача копії позовної заяви та доданих документів. Також протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача за вх. №9968/23 від 28.03.2023 та судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено на 26.04.2023 о 16:00, із викликом учасників справи у судове засідання. Окрім того, протокольною ухвалою суду відповідачу запропоновано надати письмові пояснення щодо позовних вимог протягом 7 днів з дня отримання ухвали суду.

У судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 26.04.2023р., за участю представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу, якою клопотання відповідача про перенесення засідання за вх.№13537/23 від 25.04.2023 не прийнято до розгляду у зв`язку із тим, що відповідне клопотання не містить кваліфікованого електронного підпису відповідача. Також протокольною ухвалою судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено на 11.05.2023 о 14:40, із викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 11.05.2023, за участю представника позивача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою на підставі ст.207 ГПК України до справи долучено відзив на позов у зв`язку із тим, що відповідачем надано до суду докази неможливості подання відзиву на позов у підготовчому провадженні та судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено судом на 25.05.2023 о 16:30, із викликом учасників справи у судове засідання, у зв`язку із тим, що представником позивача повідомлено суд про надання відповіді на відзив та наявністю у відповідача права подати до суду заперечення на відповідь на відзив у семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив.

У судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 25.05.2023, за участю представника позивача судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів повторного направлення відповідачу копії позовної заяви за вх.№6697/23 від 11.05.2023, а також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про долучення до справи відповіді на адвокатський запит щодо наявності у ФОП Баранова Л.В. права здавати в оренду приміщення за вх.№1576/23 від 11.05.2023.

Окрім того, протокольною ухвалою відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи за вх.№17247/23 від 25.05.2023 у зв`язку із тим, що позивачу відмовлено у долученні до справи доказу, з приводу якого відповідачем складений адвокатський запит, а також відповідачем не надано до суду доказів надіслання відповідного адвокатського запиту.

Також у судовому засіданні судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Стислий виклад позиції позивача:

- внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по договору утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку суми позову складає 438 000 грн. Штраф, передбачений п. 6.1 договору, відповідно до розрахунку суми позову складає 79 921,02 грн. Загальна сума заборгованості відповідача складає 517 921,02 грн.;

- ФОП Лавриненко І.Б. посилається на те, що ФОП Баранова Л.В. не є власником переданого в оренду майна, та посилається на правову позицію, яка сформульована Верховним Судом в постанові у справі № 761/31053/19. В постанові Верховного Суду у справі № 761/31053/19 від 17 лютого 2021 року Верховний Суд зазначив, що «обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог (те що наймодавець не був власником квартири та не мав права передавати її в оренду), не стосуються змісту оспорюваного правочину, а тому не є передбаченою частиною першою статті 203 ЦК України підставою для визнанням його недійсним». Верховний Суд також зазначив, що «Посилаючись на відсутність у відповідача права власності на предмет договору, позивач не зазначила, які її права, свободи чи законні інтереси порушено внаслідок укладення договору, який фактично був виконаний сторонами, та припинив свою дію у грудні 2016 року. Не встановлено таких порушень і під час судового розгляду. Право передання майна у найм має власник майна або особа, якій належать майнові права. У разі передачі майна у найм не власником цього майна судовому захисту підлягатимуть порушені таким чином права власника цього майна. Позивач не заявляла про належність їй права власності чи майнових прав на предмет оспорюваного договору, а тому підстав для задоволення позову за обставин, на які вона посилаються, немає». Тобто, посилання відповідача на цю постанову Верховного Суду не має правового сенсу та є хибним. Питання права власності на об`єкт оренди не є предметом позову, а відповідач не зазначає, які саме її права порушені укладенням цього договору майнового найму, з урахуванням того, що вона з 01 липня 2020 року та по теперішній час користується об`єктом оренди;

- посилання відповідача на те, що договір оренди укладено не державною мовою не має правого значення для вирішення спору, та не тягне за собою нікчемність договору оренди, про недійсність договору з цих підстав відповідачем позов не заявлено. Відповідачка підписувала договір, викладений російською мовою та ані під час його обговорення та узгодження умов договору, ані під час його підписання, ані під час його виконання протягом вже майже трьох років не зазначала своєї незгоди з цим договором або з його умовами з причин його викладення не державною мовою. Ця обставина жодним чином не заважала відповідачці користуватись приміщенням з метою здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до пункту 2 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 «службовий документ - офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити; управлінський документ - службовий документ, спрямований на виконання установою функцій, що забезпечують її діяльність. До управлінських документів належать організаційно-розпорядчі, первинно-облікові, банківські, фінансові, звітно- статистичні, планові, ресурсні тощо». Відповідно до цих визначень договір не є ані службовим ані управлінським документом, отже на договори зазначені Правила не розповсюджуються. Також, ч. 2 статті 37 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено, що «зареєстровані в Україні громадські об`єднання, політичні партії та інші юридичні особи ухвалюють статутні документи та рішення, надсилають статистичну інформацію, податкову та іншу звітність до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування державною мовою». Жодних вимог щодо використання державної мови у внутрішніх документах підприємств, зокрема у договорах, закон не містить;

- відповідач посилається не те, що договір оренди є нікчемним, оскільки він укладений на строк з 1 липня 2020 до 30 червня 2023, тобто на три роки без нотаріального посвідчення, що суперечить ч. 2 ст. 793 ЦК України. Посилання відповідача є хибним, оскільки Договір майнового найму нежитлового приміщення № 13, відповідно до якого позивач передав відповідачу в користування ізольоване нежитлове приміщення прощею 168,2 кв.м, розташоване за адресою м. Одеса, вул. Жуковського, 38, для використання під магазин, було укладено 01 липня 2020 року до 30 червня 2021 року, тобто на один рік. Для договору найму частки капітального приміщення укладеного строком на один рік, нотаріальне посвідчення законом не вимагається. Відповідно до п. 8.2. договору, якщо жодна із сторін договору в строк до 15 днів до закінчення дії даного договору на заявить про намір його розірвання, договір вважається продовженим та той самий строк. Оскільки жодна із сторін договору у встановлений договором строк не заявляла про намір його розірвання, договір вважається продовженим на строк з 01.07.2021 по 30.06.2022, а також з 01.07.2022 по 30.06.2023. Продовження дії договору, укладеного строком на один рік, після спливу строку дії договору, за відсутності заперечень сторін договору, ще на один рік не порушенням закону, а є реалізацією принципу свободи договору, закріпленого у статті 627 ЦК України. Крім того, продовження дії договору після спливу строку на який його укладено, на тих же умовах та на той же строк, не є тотожним укладенню договору на строк більший, ніж передбачено в договорі.

Стислий виклад позиції відповідача:

- право передання майна у найм має власник майна або особа, якій належать майнові права. У разі передачі майна у найм не власником цього майна судовому захисту підлягатимуть порушені таким чином права власника цього майна. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/31053/19. В матеріалах справи та в самому договорі не міститься жодних доказів та (або) посилання на право позивача здавати в оренду та (або) представляти інтереси власника майна в цій частині;

- договори за участі юридичних осіб мають укладатися українською мовою. Виключенням з цього правила може бути випадок, коли іншою стороною договору є іноземний суб`єкт. В такому випадку документи, як правило, оформлюються двома мовами - українською та мовою контрагента. Проте, позивачем надано документ що не відповідає вимогам чинного законодавства в частині укладання його не державною мовою;

- посилаючись на норми частини 2 статті 793 та частини 1 статті 220 ЦКУ, можна зробити висновок, що наведений договір є нікчемним, оскільки з правової позиції позивача договір оренди приміщення заключний на строк з 01 липня 2020 року до 30 червня 2023, тобто строком на три роки. Так частини 2 статті 793 ЦКУ договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Обставини справи встановлені судом.

01.07.2020 між Фізичною особою-підприємця Барановою Людмилою Володимирівною (Наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лавріненко Іриною Борисівною (Наймач) укладено договір майнового найму нежитлового приміщення №13, згідно з яким Наймодавець передає, а Наймач приймає в термінове платне користування ізольоване нежитлове приміщення 168,6 кв.м., розташоване за адресою: Жуковського, 38 м. Одеса, 65045, м. для використання під магазин.

Відповідно до п. 1.2. договору вказане у пункті 1.1. нежитлове приміщення передається Наймачу за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору.

Передача приміщення у найм не дає Наймачу права власності на нього. Наймач користується нежитловим приміщенням протягом терміну найму без права розпорядження. Здача наймачем найнятого майна в піднайм допускається при погодженні з Наймодавцем.

Відповідно до п. 2.1. договору Плата за наймання встановлюється з розрахунку 55 000 грн. за все приміщення на місяць.

У п. 2.3. договору встановлено, що відшкодування витрат за спожиту електроенергію та водоспоживання проводиться наймачем на підставі показань приладів обліку споживання та виставленого рахунку. На момент укладання договору ліміт споживання електроенергії на місяць становить кВт на місяць.

Згідно з п. 2.4. договору оплата та відшкодування витрат є платежем, який своєчасно вноситься наймачем на розрахунковий рахунок наймодавця щомісяця до 1 числа поточного місяця без додаткових нагадувань незалежно від наслідків господарської діяльності наймача.

За умовами пп. 4.2.2 договору Наймач зобов`язаний своєчасно проводити оплату за наймання та інші платежі відповідно до розділу 2 Договору.

Відповідно до п. 6.1. договору за несвоєчасну та неповну оплату, встановлену розділом 2 Договору з Наймача стягується штраф у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, але не більше за подвійну облікову ставку Національного банку України, що діє у період, за який стягується.

Згідно з п. 7.2. договору сторона, яка не може виконати зобов`язання за договором внаслідок дії форс-мажорних обставин зобов`язана негайно, не пізніше п`яти робочих днів після настання форс-мажорних обставин письмово повідомити про це іншу Сторону. Обставини форс-мажору повинні бути затверджені Стороною, яка на них посилається. Таким підтвердження можуть бути документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, або іншим компетентним органом.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що термін дії цього договору встановлюється з « 01» липня 2020 по « 30» червня 2021.

Відповідно до п. 8.2. договору, якщо жодна із сторін договору в строк до 15 днів до закінчення дії даного договору на заявить про намір його розірвання, договір вважається продовженим та той самий строк.

На викання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 168,6 кв.м., розташоване за адресою: Жуковського, 38, м. Одеса, 65045, про що свідчить підписаний міс сторонами Акт прийому-передачі приміщення №01 від 01.07.2020.

За розрахунком позивача, відповідач частково здійснювала оплату за найм нежитлового приміщення, а саме: за листопад 2020 було внесено 40000 грн., недоплата склала - 15 000 грн.; за грудень 2020 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн.; за січень 2021 було внесено плату в розмірі 27000 грн. за прибутковими касовими ордерами №52 та 53, недоплата склала - 28 000 грн.; за лютий 2021 було внесено плату в повному обсязі 55000 грн.; за березень 2021 було внесено плату в розмірі 30000 грн., недоплата скалала - 25 000 грн.; за квітень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн.; за травень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн., за прибутковими касовими ордерами №№65, 66, 67, 68, 69, 70; за червень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн., за прибутковими касовими ордерами №№71, 72, 73, 74, 75, 76; за липень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн., за прибутковими касовими ордерами №№88, 89, 90, 91, 92, 93; за серпень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№7, 8, 9, 10, 11; за вересень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№12, 13, 14, 15, 16, 17; за жовтень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн. за прибутковим касовим ордером №46; за листопад 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн.; за грудень 2021 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн., за прибутковими касовими ордерами №№24, 25, 26, 27, 28; за січень 2022 було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн., за прибутковими касовими ордерами №№34, 35; за лютий 2022 відповідачем було внесено плату в повному обсязі у розмірі 55000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№118, 119, 120, 121, 122, 123; за березень 2022 недоплата становить 55000 грн.; за квітень 2022 було внесено плату в розмірі 10000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№201, 202, недоплата становить 45000 грн.; за травень 2022 було внесено плату в розмірі 10000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№203, 204, недоплата становить 45000 грн.; за червень 2022 відповідачем було внесено плату в розмірі 10000 грн. прибутковими касовими ордерами №№205, 206, недоплата становить 45000 грн.; за липень 2022 було внесено плату в розмірі 10000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№207, 208, недоплата становить 45000 грн.; за серпень 2022 було внесено плату в розмірі 10000 грн., недоплата становить 45000 грн.; за вересень 2022 відповідачем було внесено плату в розмірі 10000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№291, 292, недоплата становить 45000 грн.; за жовтень 2022 було внесено плату в розмірі 10000 грн. за прибутковими касовими ордерами №№295, 296, недоплата становить 45000 грн.

Заборгованість з орендної плати по договору за період з листопада 2020 по жовтень 2022 у розмірі 438 000 грн. відповідачем позивачу не сплачено.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за договором, позивач нарахував відповідачу штраф та звернувся з даним позовом до суду.

Висновки суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір майнового найму нежитлового приміщення №13 від 01.07.2020, на виконання умово якого позивач зобов`язався передати відповідачу ізольоване нежитлове приміщення 168,6 кв.м., розташоване за адресою: Жуковського, 38 м. Одеса, 65045, м. для використання під магазин, а відповідач зобов`язався прийняте вказане приміщення в термінове платне користування та вносити плату щомісяця до 1 числа поточного місяця у розмірі 55 000 грн. за все приміщення на місяць.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У ч.6 ст.762 ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у частинах 1, 7 ст.193 ГК України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між тим, на підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідачем за період з листопада 2020 по жовтень 2022 частково вносилась плата за користування орендованим приміщенням, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 438 000 грн.

При цьому, у відзиві на позов відповідачем не наведено жодних заперечень щодо розміру заборгованості з орендної плати, як і не надано доказів, які спростовують наявність також заборгованості відповідача.

Також відповідачем не заявлено суду про неможливість використання орендованого приміщення, а тим більш не надано до суду відповідних доказів неможливості використання орендованого приміщення, через обставини, за які він не відповідає.

Докази, які свідчать про перебування відповідача за межами України у період з 08.03.2022 по 11.02.2023 не є належними і допустимими доказами, які дозволяють суду встановити наявність обставин неможливості використання орендованого приміщення відповідачем.

Щодо посилань відповідача на висновки Великої палати Верховного Суду за постановою від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 щодо недійсності правочину, господарський суд зазначає наступне.

Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Як встановлено судом, предметом позову у справі №916/3022/22 є стягнення на підставі укладеного між сторонами договору майнового найму нежитлового приміщення №13 від 01.07.2020, тоді як у предметом позову у справі №916/3156/17 є застосування наслідків недійсності правочину, а відтак питання права власності на об`єкт оренди не є предметом позову у даній справі.

Також, господарський суд зазначає, що відповідачка продовжує користування об`єктом найму та не заперечує, що вказане приміщення нею не використовується. Про що, також свідчать прибуткові касові ордери про вчення плати за користування приміщенням.

Враховуючи, що відповідачка не заперечує проти укладення договору майнового найму нежитлового приміщення №13 від 01.07.2020, а також із врахуванням того, що статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, то її посилання на неналежність доказів порушення прав позивача, не приймаються господарським судом до уваги, оскільки підписи сторін на договорі, засвідчують його укладення та досягнення згоди з усіх істотних умов. Вказаний договір є чинним, та недійсним у відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України не визнавався.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання відповідача на нікчемність укладеного між сторонами договору майнового найму нежитлового приміщення №13 від 01.06.2020. також не приймаються до уваги господарським судом, оскільки договір було укладено 01 липня 2020 року до 30 червня 2021 року, тобто на один рік. Для договору найму частки капітального приміщення укладеного строком на один рік, нотаріальне посвідчення законом не вимагається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 6.1. договору встановлено, що за несвоєчасну та неповну оплату, встановлену розділом 2 Договору з відповідача стягується штраф у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, але не більше за подвійну облікову ставку Національного банку України, що діє у період, за який стягується.

При цьому, господарський суд враховує, що поняття штрафу за договором, за формулою його розрахунку є пенею.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованої відповідачу пені становить 79921, 02 грн., судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

При цьому, судом враховується, що відповідачем не надано до суду доказів письмового повідомлення позивача про неможливість виконання зобов`язання до договором щодо своєчасної оплати орендної плати у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин.

Також відповідачем не надано до суду сертифікату Торгово-промислової палати Києва про засвідчення форс-мажорних обставин, (обставин непереборної сили) за заявою відповідача від 23.03.2023 вих.№2303, незважаючи на задоволення судом клопотання відповідача про перенесення судового засідання з метою надання відповідачем відповідних доказів до суду.

При цьому у п.6.7. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затврдженого Рішенням президії ТПП України 15.07.2014 № 40(3) встановлено, що заява підлягає розгляду залежно від складності і обсягу документів в термін 10 (десять) робочих днів. Зацікавлена особа може замовити терміновий розгляд її заяви. Термін розгляду заяви у такому випадку не може перевищувати половини звичайного терміну розгляду, передбаченого цією статтею РЕГЛАМЕНТУ.

Щодо клопотання відповідача про зобов`язання позивача надіслати відповідачу копію позовної заяви, господарський суд виходить з наступного.

До позовної заяви ФОП Баранова Л.В. надано опис вкладення у цінний лист, накладна Укрпошти №890 та фіскальний чек, які свідчать, що 08.11.2022 позивач направив відповідачу копію позовної заяви із доданими до неї документами.

Також 16.11.2022 відповідачу було направлено копію позовної заяви, яка надана до суду на виконання ухвали суду від 14.11.2022 про залишення позову без руху, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною Укрпошти № 868 та фіскальним чеком.

Отже, позивачем виконані вимоги ст.172 ГПК України щодо надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, а відтак, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача та зобов`язання позивача надіслати відповідачу копії позовної заяви.

Окрім того, господарський суд зауважує, що позивачем надано до суду докази надіслання копії матеріалів, які подавалися до суду, які надіслані відповідачу на електронну адресу, яка повідомлена суду відповідачем у відповідній заяві за вх.№7667/23 від 05.03.2023. Також позивачем надано до суду докази повторного направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими матеріалами цінним листом з описом вкладення за вх.№15697/23 від 11.05.2023.

Щодо клопотання відповідача про встановлення строків на подання до суду заяв по суті справи, господарський суд виходить з того, що ухвалою господарського суду Одеської області від 21.11.2022, якою відкрито провадження у справі №916/3022/22 за позовом ФОП Баранової Л.В. до ФОП Лавріненко І.Б., сторонам було встановлено строки на подання до суду заяв по суті справи.

В свою чергу невручення відповідачу та повернення до суду відповідної ухвали від 21.11.202 органами поштового зв`язку із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», не є підставою для постановлення судом наступної ухвали про встановлення строків на подання до суду заяв по суті справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог ФОП Баранової Л.В., отже і їх задоволення.

Щодо витрат позивача по сплаті судового збору, то на підставі ст.129 ГПК України такі витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни про стягнення 517 921, 02 грн. задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 517 921 (п`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн. 02 коп., у тому числі: основна заборгованість у розмірі 438 000 (чотириста тридцять вісім тисяч) грн., штраф у розмірі 79 921 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 02 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 768 (сім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 81 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 05 червня 2023 р.

Суддя Г.Є. Смелянець